﻿Om 
  Tysnesmeteoriten. 
  341 
  

  

  de 
  kometer, 
  livis 
  tilbagekomst 
  er 
  iagttaget. 
  Studiet 
  af 
  falddatoerne 
  

   viser 
  saaledes 
  ikke 
  alene 
  hen 
  paa, 
  at 
  i 
  det 
  mindste 
  en 
  del 
  af 
  

   meteorstenene 
  tilhører 
  vort 
  solsystem, 
  er 
  legemer, 
  der 
  omkredser 
  

   solen, 
  men 
  peger 
  tillige 
  hen 
  paa, 
  at 
  nogle 
  af 
  dem 
  maa 
  stilles 
  

   ved 
  siden 
  af 
  en 
  bestemt 
  gruppe 
  af 
  himmellegemer, 
  kometerne 
  med 
  

   kort 
  omløbstid. 
  Vi 
  har 
  saaledes 
  et 
  nyt 
  moment, 
  der 
  bringer 
  

   meteorstenene 
  i 
  forbindelse 
  med 
  kometerne, 
  foruden 
  de 
  tidligere: 
  

   ildkuglers 
  lighed 
  med 
  stjerneskud 
  og 
  den 
  store 
  hastighed, 
  som 
  er 
  

   eftervist 
  for 
  flere 
  ildkugler, 
  og 
  som 
  tyder 
  paa 
  baner 
  af 
  samme 
  

   langstrakte 
  form 
  som 
  kometernes. 
  Den 
  amerikanske 
  stjerneskud- 
  

   forsker 
  Newtons 
  yttring 
  om 
  en 
  meteorsten 
  : 
  »denne 
  sten 
  var 
  

   engang 
  et 
  stykke 
  af 
  en 
  komet«, 
  turde 
  kanske 
  vise 
  sig 
  at 
  være 
  

   mindre 
  paradox, 
  end 
  man 
  tidligere 
  har 
  villet 
  antage. 
  

  

  4. 
  Tilslut 
  vender 
  vi 
  os 
  til 
  det 
  spørgsmaal: 
  er 
  der 
  forhold 
  

   ved 
  meteorstenenes 
  substans, 
  som 
  taler 
  for 
  rigtigheden 
  af 
  den 
  her 
  

   fremsatte 
  anskuelse? 
  En 
  følge 
  af, 
  at 
  meteorstenenes 
  baner 
  var 
  af 
  

   samme 
  art 
  som 
  kometernes, 
  vilde 
  som 
  før 
  nævnt 
  være, 
  at 
  de 
  i 
  

   forholdsvis 
  kort 
  tid, 
  engang 
  i 
  hvert 
  omløb, 
  naar 
  de 
  var 
  i 
  solens 
  

   nærhed, 
  vilde 
  være 
  udsatte 
  for 
  ophedning, 
  hvorpaa 
  der 
  atter 
  fulgte 
  

   en 
  afkjøling 
  i 
  de 
  kolde 
  dele 
  af 
  verdensrummet. 
  Stalldalsmeteo- 
  

   riten 
  og 
  de 
  meteorstene, 
  som 
  ligner 
  den, 
  viser, 
  som 
  vi 
  har 
  seet, 
  

   en 
  endog 
  til 
  smeltning 
  gaaende 
  ophedning, 
  som 
  dog 
  ikke 
  har 
  været 
  

   saa 
  langvarig, 
  at 
  massen 
  kunde 
  smelte 
  helt 
  igjennem; 
  ogsaa 
  andre 
  

   eksempler 
  paa 
  meteoriter, 
  der 
  viser 
  direkte 
  mærker 
  af 
  at 
  have 
  

   været 
  stærkt 
  ophedede^ 
  er 
  anførte 
  før. 
  Selve 
  den 
  hos 
  de 
  sten- 
  

   agtige 
  meteoriter 
  herskende 
  brudstykkestruktur, 
  chondritstrukturen, 
  

   er 
  maaske 
  en 
  direkte 
  følge 
  af 
  de 
  samme 
  omstændigheder. 
  Vi 
  ser 
  

   paa 
  jorden, 
  hvad 
  man 
  ogsaa 
  i 
  anledning 
  af 
  kometerne 
  har 
  gjort 
  

   opmærksom 
  paa, 
  at 
  følgen 
  af 
  den 
  aarlige 
  og 
  daglige 
  ophedning 
  og 
  

   afkjøling 
  er 
  forvitring, 
  den 
  almindelige 
  opsmulring 
  af 
  jordens 
  

   skorpe, 
  dannelsen 
  af 
  urer, 
  rullesten, 
  grus, 
  sand 
  og 
  stenstøv. 
  For- 
  

   holdene 
  paa 
  meteoriterne 
  er 
  vel 
  forsaavidt 
  andre, 
  som 
  de 
  mangler 
  

   vand 
  og 
  en 
  atmosfære, 
  der 
  her 
  paa 
  jorden 
  formidler 
  forvitringen 
  I 
  

   men 
  paa 
  den 
  anden 
  side 
  maa, 
  netop 
  paa 
  grund 
  af 
  denne 
  mangel, 
  

   og 
  især 
  paa 
  grund 
  af 
  banens 
  form, 
  forskjellen 
  mellem 
  ophedning 
  

   og 
  afkjøling 
  være 
  ganske 
  anderledes 
  kolossal. 
  Medens 
  temperatur- 
  

   forskjeUighederne 
  paa 
  jorden 
  vel 
  sjelden 
  gaar 
  op 
  til 
  50° 
  C, 
  maa 
  

   man 
  for 
  meteoriternes 
  vedkommende 
  tænke 
  paa 
  temperaturom- 
  

   vekslinger 
  af 
  1000° 
  og 
  mere. 
  Det 
  synes 
  derfor 
  at 
  være 
  en 
  ikke 
  

   uberettiget 
  formodning, 
  at 
  den 
  hos 
  de 
  stenagtige 
  meteoriter 
  saa 
  

  

  