KONGLOMERATER I KRISTIANIAFELTFT. 4!» 



af de tre øer påvises ; tværtom taler forholdene for, at lagfølgeu 

 på N. Sletter, den største af de tre øer er kontinuerlig, i hvilket 

 fald den her skulde være ca. 350 meter inægtig. 



Faldet på N-enden af N. Sletter er større (ca. 22°) end 

 på S-enden (ca. 8°), idet retningen samtidig er noget forandret. 

 Det lader sig gjøre at opfatte forholdet mellem lagstillingerne på 

 N. Sletter, Elø og Kollen (Larkollen), således at alle tre øer til- 

 hører udkanten af et hvcelv med foldningsaxen faldende mod 

 øst. Men det er naturligvis ligeså muligt, at de forskjellige 

 faldretninger på Sletterøerne, Elø og Kollen ikke bør forklares 

 ved foldning til skål (trug) og hvælv, med ved opskjæring til 

 mosaik af en række forkastningsplaner, med uligeartet indsynk- 

 ning af de enkelte plader. Det er for tiden umuligt at påstå, 

 at den ene opfatning er enten mere eller mindre berettiget end 

 den anden. 



Det er selvfølgeligt, at der også om tolkningen af lagbyg- 

 ningen på strækningen Svarteboerne — Kollen ved hjælp af 

 foldning, som på kartskissen fig. 2, p. 33 antages, desuden er plads 

 for antagelsen af forkastninger, der reducerer lagtykkelsen. 



På Elø, hvor faldet viser den største iagttagne vinkel, 45°, 

 skulde mægtigheden, om ingen forkastninger findes være ca. 700 

 meter. Der går en forsænkning fra en bugt på sydsiden til den 

 lave af yngre løse afleiringer (sand) overdækkede nordside af 

 øen og denne forsænkning kan jo muligens skjule en større for- 

 kastning, hvorved mægtigheden skulde kunne reduceres til om- 

 trent det halve eller ca. 350 meter. Men nogen nødvendighed 

 eller noget specielt, som taler for sådan antagelse, findes ikke; 

 det er ligeså muligt, at mægtigheden er 700 meter. 



På Kollen, der er stærkt overdækket, og på Revlingerne 

 er ingen forkastninger iagttaget. 



Nyt Mag. f. Natur v. XXXVIII. I. 



