KONGLOMERATER I KRISTIANIAFELTET. 57 



er det vistnok nu umuligt at af gjøre, da det nu er umuligt at 

 sige noget bestemt om hvor stor horizontal udbredelse rombe- 

 porfyrdækkerne har havt. 



Vi kan her kun drage meget usikre slutninger om. hvor 

 stor udbredelsen af rombeporfyrdækkerne kan have været, dels 

 ai de opbevarede rester af dem, dels af udbredelsen af rombe- 

 porîy rgangene. 



Hvad romheporiyrdcekkernes udbredelse angår, så har denne 

 sikkerlig engang strakt sig over hele Kristianiafeitet og langt 

 udenfor dettes grænser. At rombeporfyrdækkerne engang har 

 bedækket hele Kristianiafeitet sammenhængende fremgår med 

 en høi grad af sandsynlighed deraf, at rester af rombeporfyr- 

 dækker af betydelig mægtighed er spredt over hele Kristiania- 

 feitet og at de overalt bevislig kun er opbevarede enten på 

 indsunkne områder eller som brudstykker i senere optrængte 

 dyberuptiuer. Grænserne for udbredelsen er: 

 Brumunddalens felt længst i Nordost 1 ) 

 Et felt i Toppen af Lundbergkollen, Skrukkelien (W. C. 



Br. 1887). 

 Et felt øst for Rånasen, Gran (flag på kvartssyenit) op- 



daget af Th. Münster 1895 (privat meddelelse). 

 Flere felter af rombeporfyr i Nannestad vest for Nitte- 



dalen, i øst. 

 Drammen-Hougsundsf elterne, i vest. 

 Felter af Rombeporfyr på syd- og sydøstsiden af Jelø 

 ved Moss samt på Revlingens nordende, i øst (W. 

 C. Br. 1895). 

 Felt af rombeporfyr ved Skredhelle i Gjerpendalen samt 

 rester af rombeporfyrfeltet ved Nevlunghavn, på Arø, 

 Stokø 2 ) o. s. v. i Langesundsfjorden i sydvest. 



J ) Se herom : H. Bäckström. „Über den Rhombeporphyr aus dem Brumund- 

 thaïe in Norwegen. Bihang tili K. Sv. Vet. Akad. Handl. B. 14, Afd. 

 II. No. 3 (1888). 



2 ) Se herom min fremstilling i Zeitschr. f. Kryst. B. XVI. I S. 113, f. f. 



