154 JENS HOLMBOE. 



Anthémis tinctoria. L. 



N.: Gui gaaseblom; Sv.: Färgkulla. 



Saa langt tilbage, som den botaniske literatur indeholder 

 sikre oplysninger om arternes udbredelse, har Anthémis tinctoria 

 været almindelig udbredt paa bakker og tørre marker i Syd- og 

 Mellemeuropa samt de tilstedende dele af Asien. Den kjendtes 

 allerede af Plinius under navn af Stephanomelis (ifølge Fraas). 1 ) 

 Dog mangler den i det yderste Vesteuropa samt paa de store 

 middelhavsøer. Mod sydøst gaar den til Jerusalem og Mesopo- 

 tamien, 2 ) mod øst til Altailandene. 3 ) 



I de senere aar har den som ugræsplante spredt sig til nye 

 egne. Saaledes anføres den i 1886- for Nordamerika, hvor den 

 i de østlige stater undertiden fra haver udbreder sig til enge 

 og brakmark. 4 ) 



I Sverige, hvor den nu er udbredt i alle provinser op til 

 Jemtland, 5 ) voksede den allerede i midten af det 18de aarhun- 

 drede. Linné anfører den 1755 for tørre enge i Upland, samt 

 „neppe" i Skaane. 6 ) — I Danmark omtales den førstegang som 

 f unden i 1796 (Rudersdal paa Sjælland); nu er den her overalt 

 almindelig. 7 ) 



Saa sent som i slutningen af det 18de aarhundrede var den 

 i Norge meget sjelden, maaske ikke med vished f unden. Sper- 

 ling's Buphthalmus tilhører efter al sandsynlighed en anden 

 art (1630). Gunnerus opgiver den 1772 for Værdalen; denne 

 angivelse refereres af A. Blytt blandt plantens voksesteder i 

 „Norges Flora" ; sammesteds citeres dog Gunnerus med et ? 



') Citeret efter Ch. Pickering, Chronol. hist. of plants, p. 404. 



2 ) Boissier, Flora orientalis, III, p. 281. 



3 ) Ledebour, Fl. Ross., II, II, p. 525. 



A ) Asa Gray, Synopt. Fl. of N. A.; Gamop., p. 363. — Britton and Brown, 



Fl. of N. U. S., Can., Britt. Poss., III, p. 456. 

 5 ) Aug. Lyttkens, Sv. ogräs, p. 18. 

 °) C. Linnæus, Flora Svecica, ed. 2, p. 299. 

 7 ) Lange, Danni. indv. plant., p. 259. 



