NOGLE UGRÆSPLANTERS INDVANDRING I NORGE. 163 



paa Hønefos (85). I 1892 anføres den desuden for Heen station, 

 hvor den ogsaa i 1895 er iagttaget; saavel her som ved Høne- 

 fos holder den sig fremdeles (92 a, 95 a). 



I 1874 opføres den desuden for Stavanger (74); i 1892 

 voksede den i denne egn desuden paa Jæderen samt ved Hauge- 

 sund, dens yderste voksested paa Vestlandet (92 b). 



Omkring 1875 blev Senecio viscosus funden meget spar- 

 somt paa ballast i Trondhjem, hidtil den eneste gang den vides 

 funden nordenfjelds (75). 



I 1878 fandtes den ved Risør (78). 



I den følgende tid var det omkring Kristianiafjorden, at 

 artens spredning hovedsagelig foregik. Den angives at vokse 

 paa stadig flere steder saavel langs fjordens begge bredder som 

 paa øerne. Saaledes i 1882: Holmestrand, Mølen, Vallø, Lar- 

 kollen (82); 1886: Falkensten og Tjømø (86 a); 1892: Lange- 

 sundsf jorden, Røken, Hurum (92 a); 1896: Asker og Røken (96 b); 

 1897: Gjeløen (97 b); 1898: Drøbak (98). Nu er den omkring 

 fjorden paa mange steder særdeles almindelig, og det kan med 

 bestemthed siges, at den her vokser mangesteds, hvorfra den 

 ikke er noteret. 



Samtidig har den spredt sig sterkt langs jernbanerne paa 

 begge sider af fjorden. Langs Vestbanen er den noteret for 

 følgende stationer: Haugsund og Skoppum (86 a), Porsgrund (87), 

 Tjølling (93, 97 b), langs Smaalensbanen for Saaner, Fredriks- 

 stad, Skjeberg og Aspedammen (99 c). 



I 1890 er den desuden funden ved Fevig ved Grimstad 

 (90 a), et sted med betydelig skibstrafik. 



Karakteristisk for Senecio viscosus er den maade, paa 

 hvilken dens udbredelse har foregaaet. Medens den tidligere 

 optraadte spredt i "stadig nye egne, er dens udbredelsesomraade 

 siden midten af 1870-aarene ikke synderlig udvidet. Til gjen- 

 gjæld er den inden det omraade, som den dengang havde op- 

 taget, bleven langt almindeligere. Medens M. N. Blytt (død 

 1862) kun kjendte den fra et par steder, og medens den endnu 



