178 JENS HOLMBOE. 



I 1873 blev Berteroa funden i Norderhov paa Ringerike 

 (73 b), og i 1876 omtales den desuden som voksende ved Viker- 

 sund og paa Tyristranden (76). I 1882 iagttoges den for første 

 gang ved Hønefos; siden den tid har den spredt sig meget, saa 

 at den nu findes overalt paa Ringerike (82 b). 



I 1876 omtales den for Drammen, Hougsund og Kongsberg; 

 paa det sidstnævnte sted, hvor den først optraadte ved jernbanen 

 (76), er den senere funden gjentagne gange og har udbredt 

 sig sterkt. I 1890 betegnes den som temmelig almindelig om- 

 kring Kongsberg by (90 a) og som fuldt naturalisent i om- 

 egnen (90 d). 



Den anføres i 1876 for Romedal paa Hedemarken, dengang 

 dens nordligste kjendte voksested i Norge (76). Paa Hedemarken 

 var den i 1884 bleven almindelig paa kunstig eng, mod nord 

 til Ringsaker (84 a); om dens senere historie i denne landsdel 

 foreligger intet. I 1899 iagttoges den i Biri paa Mjøsens vest- 

 side (99). 



I begyndeisen af 1880-aarene begyndte Berteroa flere steder 

 at vise sig i nye trakter. I 1881 blev den funden ved Flekke- 

 fjord, og i 1882 anføres den desuden for Valders og Laurvik 

 (81, 82 a). 



Det var i de følgende aar især ved vor sydøstlige og 

 sydlige kyst, at den begyndte at indvandre. Allerede i 1877 

 var den funden ved Tvedestrand (77). I 1884 blev den funden 

 ved Arendal (84 b); et nyt voksested fra omegnen af denne by 

 blev fundet 1890 (90 c), og i 1892 siges den at være hyppig 

 deromkring (92 a). I 1884 blev den funden ved Fredriksstad 

 (84 c). I 1886 omtales den fra fire steder ved den y dre Kristi- 

 aniafjord: Holmestrand, Hankø, Vallø og Tjømø; paa Tjømø 

 var den „meget almindelig" (86 a), og ved Vallø var den 

 allerede bemerket i 1885 (85). I 1887 blev den funden ved 

 Eidanger jernbanestation (87 b, 92 a) ; i løbet af de følgende to 

 aar blev den temmelig almindelig omkring Porsgrund (89 a). 

 Aar 1900 iagttoges den sparsomt i Brevik (00). I 1892 anføres 



