196 JENS HOLMBOE. 



I 1884 omtales den som funden i Vang paa Hedemarken 

 (84) og i 1892 i Brunlanes (92), artens yderste kjendte voksested 

 mod sydvest i Norge. 



I 1899 blev den funden i Rygge ved Moss (99 b). 



Naar undtages det isolerede voksested i Ørkedalen mere 

 end 2V2 breddegrad nordenfor dens nordligste lokaliteter sønden- 

 fjelds, er den kun funden i det sydøstlige Norge. Endnu kan 

 den ikke nogensteds siges at være almindelig; dog bliver den 

 hyppigere aar for aar. Dens fleste voksesteder ligger i egnen 

 omkring Kristianiafjordens indre del. 



I Mellemeuropa vokser Campanula patula i enge, krat og 

 skogkanter; 1 ) hos os er den en typisk engugræsplante, der om- 

 trent udelukkende er funden paa kunstig græsbund. Dens spred- 

 ning til Norge maa derfor antages hovedsagelig at finde sted 

 med græsfrø. Herved forklares grunden til, at den saa ofte 

 optræder i vidt adskilte egne. Oftest finder man den mere eller 

 mindre sparsomt, men der gives dog tilfælde, hvor den er fun- 

 den i stor mængde. Hidtil har den neppe gjort synderlig skade 

 som ugræs. 



Kun i et enkelt tilfælde for et par aar siden vides den at 

 være funden udenfor den dyrkede jords omraade, paa et sted, 

 hvorhen den rimeligvis maa være bragt ved spontan spredning 

 (98 a). Den voksede her meget sparsomt, og stedet ligger midt 

 i de dyrkede trakter i Kristianiaegnen. 



Arten kan ikke sees at være særlig skikket til den raske 

 spredning, som har fundet sted. Dog gjælder om den til en 

 vis grad, hvad der ovenfor er sagt om Matricaria discoidea: 

 medens den i frodige enge gjerne er stor og mangeblomstret, 

 bliver den paa andre steder ganske liden, med en enkelt eller 

 et par blomster, men udvikler dog modent frø. De smaa 

 brunglindsende frø kan paa store individer være særdeles 

 talrige : 



') Garcke, Fl. von Deutschland, ed. 14, p. 259. 



