NOGLE ARKTISKE RANUNKLERS MORFOLOGI OG ANATOMI. 347 



Hos R. hyperboreus var stengelstykkerne mellem de op- 

 svulmede partier bueformig opadbøiede og forholdt sig saaledes 

 i denne henseende som hos R. reptans. 



Rodbygning, 



Den ydre bygning af roden var meget ens hos samtlige 

 arter. Rødderne var lidet forgrenede og havde faa eller ingen haar. 

 De kraftigste rødder fandtes hos de større arter, R. glacialis, 

 nivalis og sulphureus; hos de nedliggende arter var rødderne 

 tildels meget lange. 



Ogsaa i den indre bygning af roden stemmer arterne meget 

 overens: Endodermiscellernes radiale vægge var forkorkede og 

 bugtede og viste tydelige CASPARY'ske punkter. Indenfor endo- 

 dermis var der en én-laget pericykel. Hos R. glacialis og 

 lapponicus fandtes fire karstrenge i centralcylinderen, hos 

 R. nivalis, sulphureus og af finis var roden triark, mens den 

 hos de smaa arter R. pygmæus og hyperboreus fandtes diark. 

 I fig. 2 og 3 er af bildet et tversnit gjennem roden hos R. nivalis 

 og sulphureus. 



Rodbarkens celler er afrundede, hvorved der opstaar inter- 

 cellularrum. Cellerne straaler i radiære rækker ud fra endo- 

 dermis, oftest en række fra hver af dennes celler (se fig. 3). 



Indenfor huden fandtes hos alle arter en exodermis med 

 lignende bølgede og forkorkede radialvægge som hos endodermis 

 (se fig. 4 og 5, der fremstiller exodermis hos R. hyperboreus i 

 tversnit og længdesnit). 



Exodermiscellerne er kantede og slutter tæt sammen. Hos 

 R. glacialis er hist og her celler fra exodermis kilede ind mellem 

 hudcellerne; men hos de øvrige arter danner exodermis et sam- 



