NOGLE ARKTISKE RANUNKLERS MORFOLOGI OG ANATOMI. 349 



Marvens væv er noget lakunøst, hvilket delvis ogsaa er 

 tilfælde med barkvævet. De marv- og barkceller, som ligger 

 nærmest karstrengene, straaler i radiære rækker ud fra endo- 

 dermis, hvilket minder om forholdet hos rodens barkceller. 



Hos R. nivalis, pygmæus, sulphureus og affinis er rhi- 

 zomet bygget væsentlig som hos R. glacialis, og vil derfor ikke 

 blive særskilt beskrevet. (Se fig. 9, som viser et tversnit af 

 rhizombarken med endodermis hos R. nivalis). 



R. lapponicus og hyperboreus. Hos disse var rhizomet, 

 som allerede under skudbygningen nævnt, de opsvulmninger, 

 der fandtes paa den vandrette stengel ved blad- og rodfæstene. 



Karstrengenes bygning er som hos R. glacialis. Idet rød- 

 derne anlægges, sædvanlig i mellemrummene mellem karstren- 

 gene, og idet deres karstrenge er forbundne med stengelens, 

 bliver der dannet en sammenhængende karstrengring eller dele 

 af en saadan om marven. Endodermis følger fra karstrengenes 

 yderside langs rodanlæggene. 



Marven fandtes lidet lakunøs, ligesom ogsaa barkens væv 

 manglede større luftrum. 



Stengelbygning. 



R. glacialis. Stengelen var hos denne art opret og trind; 

 haar manglede næsten ganske, de, som fandtes, var i-cellede og 

 rustbrune. Epidermiscellernes vægge var forsynede med porer. 

 Af spaltaabninger syntes der at være meget faa; de ragede 

 frem over de øvrige hudcellers nivåa. Indenfor epidermis fandtes 

 et lag kantede celler, der sluttede tæt sammen og skilte huden 



