NOGLE ARKTISKE EANUNKLERS MORFOLOGI OG ANATOMI. 351 



Foruden styrkevævet udenom blødbasten fandtes ogsaa lig- 

 nende forvedet parenchym mellem karstrengene som hos R. pyg- 

 mceus; men hos sidstnævnte var det mægligere og sterkere 

 markeret, hos R. sulphureus var det nærmest kun en antyd- 

 ning af et saadant. 



I de øvrige dele syntes denne art ikke at afvige fra R. 

 glacialis. 



Hos de følgende arter maa der skilles mellem de to dele af 

 stengelen, den nedliggende og den oprette, blomsterbærende. 



R. lapponicus. Den nedliggende stengel udmerkede sig ved 

 en usædvanlig løs bygning. Omtrent alt parenchym var opløst, 

 saa stengelen var hul ikke alene indenfor karstrengene, men til- 

 dels ogsaa mellem disse. Kun omkring hver streng var der levnet 

 noget parenchym, ligesom der umiddelbart under huden var et 

 tyndt barklag af løs bygning. Karstrengene viste sig paa stengel- 

 tversnittet som afrundede odder, stikkende frem i et stort hul- 

 rum. (Se fig. 15). 



Nærmest epidermis fandtes et lag tætsluttende celler som 

 hos de øvrige beskrevne arter. 



Karstrengenes indre bygning var som hos R. glacialis, men 

 manglede styrkevæv. I det hele saaes der ikke spor af meka- 

 nisk væv. Epidermis havde ingen spaltaabninger og var 

 helt glat. 



En ganske anderledes fast og solid bygning frembød den 

 oprette, blomsterbærende del af stengelen. (Se fig. 7). Her 

 fandtes mellem karstrengene styrkevæv som hos R. pygmæus 

 og sulphureus, ligesom der ogsaa var en skede af mekanisk 

 væv udenom strengenes blødbastdel. I barken var der dog en 

 del lakuner, og marvens væv var delvis opløst. 



Epidermis havde spaltaabninger i et antal af ca. 8 pr. mm. 2 

 og meget spredte haar. 



