NOGLE ARKTISKE RANTJNKLERS MORFOLOGI OG ANATOMI. 361 



illustrerer epithemets bygning og beliggenhed hos R. hyperboreus, 

 samt fig. 28, der fremstiller huden over epithemet paa under- 

 siden af bladet. 



Flere af de for de arktiske ranunkler mest karakteristiske 

 eiendommeligheder skriver sig vistnok fra den store relative luft- 

 fugtighed i de arktiske egne. Saaledes de store lakuner i 

 vævene, den tynde epidermis med de bugtede cellevægge, spalt- 

 aabningernes udsatte stilling og palissadevævets ringe udvikling 

 i bladene. At stor luftfugtighed kan fremkalde forandringer i 

 bladenes (og stengelens) bygning, er ogsaa paavist, f. ex. af 

 Lothelier 1 ), der har drevet experimentelle undersøgelser angaa- 

 ende dette. Han fandt bl. a. hvad bladets indre anatomi angaar, 

 at i luft, mættet med vanddamp, formindskedes palissadevævets 

 høide, og bladet nærmede sig isolateralitet; i mesophyllet op- 

 traadte lakuner, epidermiscellerne blev større og fik mere bugtede 

 vægge, og cuticula forsvandt eller aftog i tykkelse. Efter 

 Lothelier aftar ogsaa antallet af spaltaabninger i fugtig luft. 

 Jeg har allerede gjort opmerksom paa, at Wagner i Alperne, 

 hvor der hersker et tørrere klima, fandt flere spaltaabninger 

 (omtrent dobbelt saa mange) paa bladene hos B. glacialis og 

 pygmætis, end jeg har observeret hos samme arter fra ark- 

 tiske egne. 



Foruden Lothelier har ogsaa Bonnier 2 ) foretaget experi- 

 menter angaaende den indflydelse, som luft, mættet med vand- 

 damp, øver paa planters bygning. Han er kommen til væsentlig 

 samme resultat som hin. 



De arktiske ranunkler har følgelig, ligesom arktiske planter 

 overho vedet (Bonnier, Börgesen 3 ) mange eiendommelige træk 



1 ) A. Lothelier: Influence de l'état hygrométrique et de 1'éclairement sur 

 les tiges et les feuilles des plantes à piquants. (Revue générale de 

 bot. Paris 1893). 



2 ) 1. c. 



3 ) Sepag.353. 



