118 EMIL HAGLUND. 



Ungefär 12 km. innanför den stora vik af Lyngenfjord, 

 som benämnes Kaafjord, ligga Birtavarre och Moskogaisa kop- 

 pargrufvor vid 69° 26' n. 1. År 1898 nedlades arbetet vid 

 Birtavarre, men ännu kvarstår en barack (vid 450 m. ö. h.) på 

 fjället. Kring denna och i synnerhet vid en afskrädeshög, iakt- 

 tog jag d. 2^/7 1899 några af våra vanliga ogräsarter, som väl 

 hit inkommit, en del med foder, en del med säd och några 

 kanske äfven i halmpackning kring varor. 



Vegetationen kring hyddan var icke synnerligen omväxlande. 

 Belägen på en sluttning mot. norr och därigenom fritt exponerad 

 för de nordHga vindarna, som utan ringaste motstånd kunde 

 stryka öfver fältet, hade vegetationen lämpat sig härefter. Den 

 utgjordes hufvudsakligen af ericinéer: Phyllodoce, Azalea och 

 Andromeda tetragona jämte Diapensia, Empetrum, dvärg- 

 viden samt i spridda exemplar Hierochloa alpina. Under 

 dylika förhållanden var det ju egendomligt att finna, det flera 

 af våra vanliga ogräsarter icke blott grott, utan öfven i flera 

 fall lyckats öfverlefva en säkerligen ganska sträng vinter och nu 

 voro i blomning och delvis i fruktsättning. 



De ruderat- och kulturväxter som observerades 540 m. ö. h. 

 vid Birtavarre i Lyngen d. 20/7 1899 voro följande 15 arter: 



Compositæ: Matricaria inodora L. 



Achillea Millefolium L. 

 — Ptarmica L. 

 Umbelliferæ: Carum Carvi L. 



Gruciferæ: Sinapis arvensis L. 



Capsella Bursa pastoris (L.) Med. 

 Al s in a c eæ: Stellaria media (L.) Cyrill. 



Cerastium vulgatum L. 

 Polygonaceæ: Polygonum aviculare L. 



Bumex domesticus Hn. 

 Gra min eæ: Secale cereale L. 



Avena sativa L. 



