ETT NYTT HÖJDMAXIMUM FÖR RUDERÀTVAXTER. 125 



Poa annua L. 



Tvenne kraftiga och vackra fruktificerande exemplar iakt- 

 togos. Dess ljusa och litliga gröna eger knappt sin motsvarighet 

 häruppe, hvarför arten föll lätt i ögonen, Poa annua är åt- 

 minstone i mellersta och södra Skandinavien såväl sommar- 

 som vinterannuell och kan öfvervintra i hvilket stadium som 

 helst af sin utveckling.^ Möjligt är, att det samma är förhål- 

 landet här. 



Arten är icke sällsynt vid bonmgsplatser nära hafsytan. 



Alopecurus geniculatus L. 



Observerades i största mängd af alla uppräknade arter och 

 förekom på alla platser, där torfven blifvit borttagen ellar jorden 

 på annat sätt uppluckrats. Var fullständigt öfverblommad 

 (den 25/7). 



Enligt Jørgensen är arten allmän på lägre platser nära 

 odlade ställen, exempelvis i Reisen (vid hafsytan). Utan tvifvel 

 är den att räkna bland kulturformationernas växter. 



Alopecurus fulvus J.^E. Sm. är däremot en i dessa trakter 

 ursprungligen vild växt, oberoende af all kultur. Den går mycket 

 längre mot norr än Älop. geniculatus och betydligt högre upp 

 öfver hafvet. Sålunda observerade jag densamma i en grund 

 dypöl på fjället ca. 700 m. ö. h., där den var i begynnande 

 blomning d. ^V? 1899. Synes aldrig sätta frukt häruppe utan 

 föröka sig på vegetativ väg genom sidoskottbildning. Den 

 form af Älop. fulvus, som jag fann, öfverenstämmer på det 

 noggrannaste med en i UpsaJa Universitets Botaniska Museum 

 befintlig af Norman insamlad form, benämnd Alop. fulvus f. 

 perennans Norman ad. int. Strån och slidor voro violett an- 

 löpta. Alopecurus fulvus är tydligt perenn. Af allt att döma 



' K. Johansson 1. c. 



