338 JENS HOLMBOE. 



At imidlertid ogsaa idetmindste en del af Norges sydvestlige 

 kyst har været berørt af en postglacial sænkning, turde med 

 fuld vished fremgaa af følgende profil, som jeg isommer — 1901 — 

 har undersøgt paa Jæderen. En udføi-lig beskrivelse af profilet 

 med profiltegninger samt fuldstændige fortegnelser over de i 

 hvert enkelt lag paatrufne fossiler vil komme til at indgaa i et 

 arbeide om norske torvmyrer, som jeg fortiden har under ud- 

 arbeidelse. 



Langs store strækninger af Jæderens kyst løber der omtrent 

 parallelt med den nuværende strand, men som regel i nogen 

 afstand fra denne, en mere eller mindre skarpt udpræget strand- 

 vold af grus og rullede fjærestene. „Sjørinden" — som denne 

 strandvold af befolkningen kaldes — er gjerne høiere end det 

 nærmest indenfor liggende land og opdæmmer derfor mangesteds 

 myrstrækninger og mindre sjøer. Ved Vig og Skeie søndenfor 

 Orre kirke i Kiep, hvor Sjørinden er noget over 200 m. bred og 

 opnaar en høide af indtil 8,5 m. o. h., opdæmmede den tidligere 

 del temmeHg store, men overalt ganske grunde Skeievand, hvis 

 høide over havfladen var 6 m. Over den foranliggende strand- 

 vold havde våndet to afløb, af hvilke det søndre ved Skeie i 

 1885 blev uddybet til en kanal, hvis hund laa 3 à 4 m. under 

 Skeievandets flade. Herved blev våndet fuldstændig tørlagt, og 

 der blev indvundet 3500 ar godt agerland, væsentlig bestaaende 

 af gytje, samt 1840 ar sandbund. 



Under gravningsarbeidet traf man efter at have gjennem- 

 gravet et flere meter mægtigt gruslag et lag af fast sammen- 

 presset „torv'', der paa grund af sin faste beskaffenhed voldte 

 adskillig ulempe ved gravningen. Dette paafaldende fund blev 

 dog ikke videre paaagtet og nævnes saavidt bekjendt i litera- 

 turen kun med faa ord af Stangeland, som imidlertid ikke har 

 seet prøver af torvlaget. Han antyder muligheden af, at man 



