230 JOH. DYRING. 



fra Sogndal som fra egnen ved Egersund. De i myrene — sam- 

 men med liggende stammer — forekommende stubber, som til- 

 syneladende er avkappet i hugsthøide, turde maaske ogsaa 

 tildels være rester av stammer nedbrændt indtil den fugtige jord. 

 Det er som ovenfor bemerket selvfølgelig ikke min mening, 

 at de her anførte omstændigheter paa nogen maate gir noget 

 endelig svar paa det meget vanskelige spørsmaal om hvorledes 

 skogen er forsvundet i dette distrikt — endsige i hele den syd- 

 ligste og sydvestligste del av vort land. Dertil vil utfordres ind- 

 gaaende videnskabelige undersøkelser, bl. a. fortsatte under- 

 søkelser av myrene. Jeg har kun villet meddele de ovenfor 

 anførte kjendsgjerninger som et litet bidrag til fremtidige studier 

 over dette i flere henseender interessante tema. 



Som ovenfor bemerket har vegetationen i Sogndal kun i ringe 

 grad ordnet sig i særegne samfund. Det er som oplyst egent- 

 lig kun hydrofyt- og halofytsamfundene som er virkelig utpræget, 

 medens den øvrige vegetation, bortset fra kultursamfundene, er 

 lite utdifferensieret. 



Som mere typiske plantesamfund maa nævnes: 



a) Limnæenes samfund [Isoëtes, Pilularia, Elatine, Suhu- 

 laria, Litorella, Nymphæa, Nuphar, Callitriche, Lobelia, 

 Sparganium m. fl.]. Likesom det følgende samfund utbredt 

 i og ved elven og dens tilløp samt i tjernene. 



b) R r s u m p e n e [Equisetmn fluviatile og limosum, Phala- 

 ris, Scirpus mamillatus, Glyceria fluitans, Carex aquatilis 

 og Goodenowii, Iris, Sparganium, Menyanthes, Lysi- 

 machia, Naumhurgia, Lobelia, Ranunculus flammula 

 m. fl.]. 



c) Kjær og græsmyrer, vandsyke marker, fugtige beiter 

 paa heiene o. 1. Almindelig utbredt. — Som eksempel hit- 

 sættes vegetationen paa en græsmyr i bjerkeskog paa 

 heien mellem Drageland og Bø: Blechnum, Eqiiisetum 



