HUDSANSEORGANENE HOS SPINAX NIGER, BONAPARTE. 28^ 



Historisk oversigt. 



Elasmobranchiernes sanseorganer er i tidens løp blit under- 

 søkt av en lang række av forskere. Da den tidligste litteratur 

 imidlertid finnes refereret hos adskillige forfattere som f. eks.: 

 Leydig (24), Boll (15), Merkel (27), Garman (17), Ewart (13), 

 MiNCKERT (28), Klinkhardt (20) og Brohmer (6), skal jeg her 

 indskrænke mig til en kort oversigt over gangen i de tidligste 

 undersøkelser over sanselinjer og ampuller og kun referere de 

 arbeider noget nøiere, som ogsaa behandler sanseorganer i fiske- 

 nes hud utenfor disse kanalsystemer. 



Ampuller og sanselinjers porer blev først iagttat av Stenonis 

 1664, men den egentlige opdager er Lorenzini, som i 1678 gir 

 en ganske utførlig beskrivelse av ampullene, senere efter ham 

 kaldt „de lorenzinske ampuller". 



I mange av de paafølgende ældste arbeider blir de to syste- 

 mer, sanselinjer og ampuller, ikke holdt ut fra hverandre, men 

 beskrevet underet og som utelukkende slimavsondrende organer. 

 i den tyske litteratur under betegnelsen „Schleim-" eller „Gallert- 

 rOhre", i den engelske som „mucous ducts". Fra. begyndeisen 

 av det 19de aarhundrede begyndte enkelte forfattere at gjøre gjæl- 

 dende, at organene ved siden av sin slimavsondring ogsaa maatte 

 fungere som sanseorganer, et standpunkt som i de følgende ca. 

 50 aar snart blev heftig bestridt, snart like energisk bekræftet. 

 Med Müller^ og Leydig i 1850-aarene slog imidlertid opfattelsen 

 av organene som hovedsaglig sanseorganer igjennem, og med 

 undtagelse av Fritsch, som i 1888 (16) bestrider ampullenes 

 sansefunktion, er alle senere forskere enige om at betragte baade 



^ I: Verhandlungen der physiol.-med. Gesellschaft zu Würzbiirg 1851. 



