316 GUDRUN RUUD 



tyde paa, at i hvert fald disse papiller skulde fins hos Læ- 

 margus. 



Innervationen av spaltepapillene forøvrig vil jeg ikke 

 uttale mig om, før jeg har studeret snitserier av større em- 

 bryoner. 



Histologi. 



Sanselinjer. 



For jeg gaar over til mine egne undersøkelser vil jeg 

 korthet omtale den litteratur, som foreligger over hudsanse- 

 organenes finere anatomi. 



Som allerede nævnt var det væsentlig gjennem Leydigs 

 arbeide (23), at sanselmjenes anatomiske opbygning og funktion 

 blev endelig fastslaaet. Han omtaler deres ytre skede av binde- 

 væv eller fibrebrusk indenfor fulgt av et tyndere bindevævslag 

 med elastiske fibrer og omkring hulrummet et epitel av mere og 

 mindre cylinderformete celleelementer. Med mellemrum raker 

 kanalens sanseorganer frem som vorteformete papiller ulklædt 

 av sterkt forlængete epitelceller, hvorimellem de fineste nerve- 

 fibre ender. I hodets kanaler følger sanseorganene saa tæt efter 

 hverandre, at der dannes: „ein nach der Länge des Kanales 

 fortbaufenden gleichsam linearer Nervenknopf". 



Den foi'ste egentlige histologiske beskrivelse stammer fra 

 Solger (32) av sanselinjene hos Chimæra, som han senere fandt 

 var helt overensstemmende med de øvrige Selachiers. Solger 

 gjør nøiagtig rede for de forskjellige celleelementer i sanselinjenes 

 epitel og ledsaker sine beskrivelser med detaljerte snittegninger. 

 I selve sanseorganene omtaler han kolbeformige sanseceller, 

 cylinderformete støtteceller, basalceller og endelig saakaldte 

 „Zwischenpfeiler" de sidste dog kun |ved bestemte fiksations- 



