330 GUDRUN RUUD 



Disse „fortykkelser" er imidlertid tæt sammenklemte folder 

 av epidermis [ep f). Paa fig. 9 ser man, hvorledes læderhudens 

 pigmentlag paa bver side av sansepapillen danner en smal fold 

 utad {pf) og at epidermis bugter sig utenom denne, uten at for- 

 andres i bygning. Man ser nemlig det sædvanlige indre cylinder- 

 cellelag like utenom pigmentfolden, utenfor følger de mere ku- 

 biske celler og ytterst det kutikulariserte plateepitel. Kjertelceller 

 finner man her som ellers, aldrig i større antal end i epidermis 

 forøvrig. Ved ombøiningen ind mot sansepapillen avtar epitelet 

 raskt i tykkelse og er idet det naar ned til sansepapillen bare 

 to eller tre cellelag høit. 



Den egentlige sansepapille {sap^ fremkommer ved at epitelet 

 bugter sig utenom en hoi smal bindevævstap, som skyter sig ut 

 fra læderhuden, paa begge sider fulgt av pigmentlaget. Gjennem 

 dette bindevævslag trær nerven ut til sanseorganet {sa). 



Sanseorganet her er betydelig smalere end sanselinjens or- 

 ganer, selv end sidelinjens. Det er opbygget av høie cylinder- 

 celler, som rækker fra basalmembranen til overflaten, med lang- 

 strakte basaltstillete kjerner, og i midten nogen faa langstrakte 

 litt kortere celler med ovale kjerner (fig. 10). — Desværre har 

 jeg av spallepapiller bare en snitserie av Hermannfikseret mate- 

 riale og denne hadde saa uheldig snitretning at den ikke egnet 

 sig til fotografering. 



Paa denne Hermannfikserte serie kan man imidlertid se, at 

 de korteste celler er forsynet med lignende mørkfarvete plater i 

 cellehalsen, som sanselinjenes .sanseceller, tydelige sansehaar 

 kunde jeg derimot ingensteds se, men ulen tvi vi er di.sse celler 

 spaltepapillens sanseceller. De sees som oftest bare to til tre i 

 bredden og bare i midten av organet. 



Støttecellene er meget smale, og cellenes overflate ihvertfald 

 i midten av organene sædvanligvis ret avskaaret. Ute i organenes 



' Alle de fotograferte snit er av materiale fixeret i picroforraalin, farvet 

 med Delafields hæmat. — Orange G eller van Gieson. 



