334 GUDRUN RUUD 



av samme slags celler i en lignende løkformig anordning, saa- 

 ledes at man altsaa i den samme grübe har flere tætstillete 

 sanseorganer i bredden. Paa samme maate faar man av længde- 

 snit det indtryk, at der ligger flere sanseleker efter hverandre i 

 ■organets længderetning^. 



I det hele gjør disse organer et saavidt avvigende indtryk, 

 at de vistnok fortjener en speciel undersøkelse, hvad jeg ikke 

 har hat tilstrækkelig materiale til. Jeg har dog ikke villet und- 

 late at nævne disse ting, da man ellers let kunde faa det ind- 

 tryk at de supratemporale organer stemte overens med de øv- 

 rige. De er ogsaa de største av papillene, idet deres længde 

 dreier sig om 1 mm., mens de øvriges som regel ikke overstiger 

 0,8 mm. 



Sammenligner man nu bygningen av spaltepapillene hos 

 Spinax med Fritsch's og Ewart's beskrivelser av papillene hos 

 rokker, vil man snart se, at det langtfra er tillældet som Fritsch 

 formoder, at organene hos haier tilbakedannes under embryonal- 

 utviklingen, det ser tvertimot ut til, at de hos Spinax i hvert fald 

 bibeholdes i en utvikling, som langt overgaar den hos rokkene, 

 — efter de nævnte forfatteres beskrivelser at dømme. 



Naar man ser organene som de fremtræder her hos Spinax, 

 vil man ikke et øieblik være i tvil om deres sammenhæng med 

 sanselinjenes organer, man vil — for at opretholde den gamle 

 inddeling i „Nervenhügel" og „Endknospen" — utvilsomt hen- 

 regne dem til klassen „Nervenhügel". 



Med hensyn til denne inddeling har jeg allerede nævnt, at 

 Leydig aldrig benyttet den, men konsekvent beskrev alle frit- 



1 En lignende optræden av smaa sanseløker ved spidsen av de større 

 omtales av Aixis som normal i sanselinjene hos Amia calva. Han kal- 

 der dem terminale orsraner. 



