﻿12 
  Robert 
  CoUett. 
  

  

  i 
  Øst-Finmarken, 
  eller 
  idethele 
  paa 
  de 
  fleste 
  Steder 
  i 
  Grænse- 
  

   trakterne 
  mod 
  Sverige 
  og 
  Rusland. 
  Vestkystens 
  nøgne 
  og 
  klippe- 
  

   fulde 
  Natur 
  liar 
  derimod 
  neppe 
  nogetsteds 
  kunnet 
  byde 
  dem 
  pas- 
  

   sende 
  Tilholdssteder, 
  og 
  de 
  bave 
  derfor 
  aldrig 
  optraadt 
  i 
  de 
  egent- 
  

   lige 
  Kystegne, 
  saasom 
  i 
  Bergen 
  Stift. 
  

  

  Allerede 
  i 
  Peder 
  Claussøn's 
  Beskrivelse 
  over 
  Stavanger 
  Stift, 
  for- 
  

   fattet 
  1608 
  — 
  9^ 
  og 
  senere 
  trykt 
  1632 
  i 
  bans 
  »Norrigis 
  Bescrifuelse« 
  ^) 
  

   nævnes 
  Bæveren 
  blandt 
  de 
  Dyr, 
  bvis 
  Skind 
  udgjorde 
  en 
  ITdfør- 
  

   selsartikel 
  fra 
  Tbelemarken, 
  samt 
  Raabygdelaget 
  (omfattende 
  Aamli, 
  

   Evje, 
  Bygland 
  og 
  Sætersdalens 
  Præstegjælde). 
  Ligeledes 
  omtaler 
  

   han 
  senere 
  Bæveren 
  som 
  beboende 
  de 
  ferske 
  Vande 
  i 
  »Nordlan- 
  

   dene« 
  (Landet 
  nordenfor 
  Throndhjem 
  Stift). 
  

  

  Solør 
  og 
  Østerdalen 
  (Trysil). 
  I 
  Landets 
  indre, 
  sydøstlige 
  

   Dele 
  havde 
  Bæveren 
  endnu 
  i 
  hele 
  forrige 
  Aarhundrede 
  et 
  Hoved- 
  

   tilholdsted 
  i 
  Solør 
  og 
  Østerdalen, 
  hvorfra 
  de 
  omtales 
  allerede 
  af 
  

   Ramus 
  1715 
  i 
  hans 
  »Norrigis 
  Beskrivelse«. 
  Ramus's 
  Angivelse 
  

   gjentages 
  senere 
  af 
  Pontoppidan 
  1753 
  (»Norges 
  Naturlige 
  Historie«). 
  

  

  Især 
  synes 
  de 
  at 
  have 
  forekommet 
  talrigt 
  i 
  de 
  øvre 
  Dele 
  af 
  

   Trysil, 
  hvor 
  de 
  fulgte 
  Fæmundselvens 
  Vanddrag 
  højt 
  op 
  til^elds, 
  

   maaske 
  lige 
  henimod 
  Røros. 
  Saaledes 
  omtaler 
  (xunnerus 
  1767 
  i 
  

   sine 
  Noter 
  til 
  Leem's 
  »Beskrivelse 
  over 
  Finmarkens 
  Lapper«, 
  at 
  

   der 
  »paa 
  Røros 
  sees 
  undertiden 
  ganske 
  hvide 
  Bævere, 
  og 
  har 
  jeg 
  

   selv 
  i 
  min 
  Samling 
  et 
  ganske 
  hvidt 
  Bæverskind, 
  som 
  er 
  derfra«. 
  

   Maaske 
  bar 
  Røros 
  dog 
  hovedsageligt 
  været 
  Markedsplads 
  for 
  Bæ- 
  

   verskind 
  og 
  Bævergjæld, 
  saaledes 
  at 
  det 
  Albino-ExpL, 
  der 
  kom 
  i 
  

   Biskop 
  Gunnerus's 
  Besiddelse, 
  i 
  Virkeligheden 
  har 
  stammet 
  fra 
  

   de 
  sydligere 
  tilstedende 
  Egne. 
  

  

  Den 
  Forfatter, 
  der 
  skildrer 
  udførligst 
  Bæverens 
  Forekomst 
  i 
  

   disse 
  Egne, 
  er 
  Smith 
  i 
  hans 
  »Beskrivelse 
  overTrysild 
  Præstegjeld«, 
  

   forfattet 
  1784, 
  men 
  først 
  trykt 
  (i 
  Topogr. 
  Journ. 
  f. 
  Norge, 
  21 
  H.) 
  

   i 
  1797. 
  Smith 
  omtaler, 
  at 
  de 
  allerede 
  paa 
  hans 
  Tid, 
  altsaa 
  i 
  

   Slutningen 
  af 
  forrige 
  Aarhundrede, 
  være 
  stærkt 
  aftagne 
  i 
  Antal, 
  

   og 
  kun 
  fandtes 
  i 
  særdeles 
  ringe 
  Mængde 
  mod, 
  hvad 
  før 
  havde 
  væ- 
  

   ret 
  Tilfældet. 
  De 
  forekom 
  idethele 
  neppe 
  længere 
  i 
  Colonier, 
  

   ligesom 
  der 
  heller 
  intet 
  Spor 
  var 
  af, 
  at 
  de 
  nogensinde 
  havde 
  dan- 
  

   net 
  egentlige 
  Byer; 
  dog 
  viste 
  sig 
  endnu 
  talrige 
  Spor 
  efter 
  deres 
  

   Dæmninger 
  og 
  Huse. 
  Kun 
  i 
  de 
  mest 
  afsidesliggende 
  Fjelddale 
  

  

  ^) 
  Cfr. 
  Samlede 
  Skrifter 
  af 
  Peder 
  Claussøn 
  Friis, 
  ndgivne 
  af 
  Dr. 
  Gustav 
  

   Storm, 
  Christiania 
  1881, 
  p. 
  456, 
  p. 
  304 
  og 
  p. 
  388. 
  

  

  