﻿Bæverens 
  Udbredelse 
  i 
  Norge. 
  13 
  

  

  I 
  

  

  og 
  Skovmarker 
  havde 
  Bæveren 
  endnu 
  i 
  ringe 
  Mængde 
  Tilhold, 
  og 
  

   her 
  blev 
  et 
  og 
  andet 
  Individ 
  aarlig 
  dræbt. 
  Sjelden 
  saaes 
  nu 
  over 
  

   2 
  — 
  4 
  Stykker 
  ad 
  Gangen, 
  og 
  blot 
  2 
  — 
  3 
  Bævergjælde 
  bleve 
  aarlig 
  

   solgte. 
  Deres 
  stærke 
  Aftagen 
  har, 
  ifølge 
  Smith, 
  ialfald 
  tildels 
  

   havt 
  sin 
  Grund 
  i 
  alt 
  for 
  stærk 
  Efterstræbelse 
  ; 
  de 
  bleve 
  dels 
  skudte, 
  

   dels 
  lystrede 
  med 
  en 
  Jernpig^ 
  medens 
  der 
  var 
  Blus 
  i 
  Baaden. 
  

  

  Smith 
  beskriver 
  den 
  største 
  Hytte 
  med 
  3 
  — 
  4 
  Alens 
  Gjennem- 
  

   snit, 
  og 
  med 
  omtrent 
  samme 
  Højde; 
  af 
  Form 
  lignede 
  de 
  i 
  Hast 
  

   »en 
  MøgdjTige 
  eller 
  Kulmile«, 
  og 
  de 
  have 
  saaledes 
  havt 
  sin 
  egent- 
  

   lige 
  og 
  oprindelige 
  Form, 
  der 
  er 
  vidt 
  forskjellig 
  fra 
  den, 
  som 
  

   Bæverhytterne 
  i 
  Nedenæs 
  have 
  nu 
  for 
  Tiden. 
  Som 
  en 
  Mærke- 
  

   lighed 
  omtaler 
  endvidere 
  Smith, 
  at 
  man 
  har 
  fanget 
  en 
  Bæver 
  

   paa 
  et 
  Fjeld 
  »paa 
  en 
  Mils 
  Afliggenhed 
  fra 
  Yandet«. 
  

  

  Fra 
  det 
  egentlige 
  Østerdalen 
  haves 
  ingen 
  Angivelser 
  af 
  de 
  

   specielle 
  Localiteter, 
  som 
  Bæveren 
  har 
  beboet. 
  De 
  faa 
  Gange, 
  da 
  

   den 
  er 
  omtalt 
  herfra, 
  nævnes 
  ingen 
  bestemte 
  saadanne. 
  Men 
  det 
  

   er 
  sandsynligt, 
  at 
  den 
  ogsaa 
  her 
  har 
  været 
  hyppig 
  endnu 
  i 
  forrige 
  

   Aarhundrede; 
  Odalen, 
  der 
  er 
  Østerdalens 
  sydlige 
  Fortsættelse, 
  

  

  I 
  nævnes 
  saaledes 
  flere 
  Gange 
  som 
  et 
  af 
  dens 
  Hovedtilholdsteder 
  

   (saaledes 
  af 
  Hammer 
  i 
  hans 
  »Fauna 
  Norvegica« 
  1775) 
  ^). 
  

  

  Hvorlænge 
  Bæveren 
  har 
  holdt 
  sig 
  i 
  Trysils 
  og 
  Østerdalens 
  

   Dalfører, 
  kan 
  ikke 
  med 
  Bestemthed 
  afgjøres. 
  Det 
  er 
  sandsynligt, 
  

   at 
  de 
  lidt 
  efter 
  ere 
  forsvundne 
  i 
  Begyndeisen 
  af 
  dette 
  Aarhundrede. 
  

   Da 
  Melchior 
  i 
  1834 
  udgav 
  sin 
  »Danske 
  Stats 
  og 
  Norges 
  Patte- 
  

  

  ! 
  dyr«, 
  nævnes 
  fremdeles 
  Solør 
  og 
  Trysil 
  som 
  dens 
  Tilholdsteder. 
  

   Sandsynligvis 
  har 
  den 
  dog 
  allerede 
  paa 
  denne 
  Tid 
  været 
  udryddet 
  

   fra 
  hele 
  det 
  søndenfjeldske 
  Norge 
  udenfor 
  Christiansand 
  Stift 
  og 
  

   Bratsberg 
  Amt. 
  

  

  Gudbrandsdalen. 
  Fra 
  Gudbrandsdalens 
  nordlige 
  Skovbygder, 
  

   hvor 
  Bæveren 
  ligeledes 
  i 
  forrige 
  Aarh. 
  har 
  forekommet, 
  er 
  den 
  

   sandsynligvis 
  forholdsvis 
  tidligt 
  blevet 
  udryddet, 
  maaske 
  før 
  Aar- 
  

   hundredets 
  Udgang. 
  I 
  Hjorthoy's 
  »Physisk 
  og 
  Ekonomisk 
  Beskr. 
  

   over 
  Gudbrandsdalen«, 
  trykt 
  i 
  Kbhvn. 
  1785, 
  nævnes 
  2 
  af 
  Bævere 
  

   beboede 
  Localiteter, 
  nemlig 
  Bæverelvens 
  (eller 
  Bævras) 
  Dalføre 
  i 
  

   Lom, 
  samt 
  Yenebygden 
  i 
  Ringebo. 
  Dog 
  var 
  deres 
  Mængde 
  ikke 
  

  

  ^) 
  Hammer's 
  »Fauna 
  Norvegica, 
  eller 
  Norsk 
  Dyr-Rige« 
  er, 
  som 
  bekjendt, 
  et 
  

   iøvrigt 
  fnldkommen 
  værdiløst 
  Skrift, 
  der 
  udgjør 
  eu 
  cri 
  tiklas 
  Compila- 
  

   tion 
  af 
  ældre 
  Skrifter, 
  opblandet 
  med 
  Forfatterens 
  egne 
  i 
  Regelen 
  lidet 
  

   heldige 
  Bemærkninger. 
  

  

  