﻿Bæverens 
  Udbredelse 
  i 
  Norge. 
  17 
  

  

  Bæverne 
  borte. 
  Dog 
  tyde 
  enkelte 
  Stedsnavne, 
  saasom 
  Bjordalen, 
  

   paa 
  deres 
  tidligere 
  Optræden 
  i 
  dette 
  District. 
  

  

  Suledal. 
  Det 
  eneste 
  Sted 
  i 
  Landets 
  vestlige 
  Dele 
  (Stavanger 
  

   Amt 
  og 
  hele 
  Bergen 
  Stift 
  op 
  til 
  Throndhjemsfjorden), 
  hvorfra 
  jeg 
  

   har 
  seet 
  Bæveren 
  omtalt, 
  er 
  i 
  Suledal, 
  der 
  danner 
  det 
  nedre 
  Parti 
  

   af 
  den 
  fra 
  Røldalsfj 
  eldene 
  strømmende 
  Suledals-Laagen. 
  I 
  en 
  af 
  

   de 
  Fine 
  forfattet 
  Beskrivelse 
  fra 
  Midten 
  af 
  forrige 
  Aarh. 
  over 
  

   Stavanger 
  Amt, 
  der 
  i 
  Manuscript 
  opbevares 
  paa 
  Univ. 
  Bibl. 
  (»Sta- 
  

   vanger 
  Amptes 
  udforlige 
  Beskrivelse«, 
  Stavang. 
  21 
  Juny 
  1745) 
  

   nævnes, 
  at 
  Bævere 
  findes 
  i 
  Suldalselv, 
  men 
  fanges 
  sjeldent. 
  

  

  Snaasen 
  (nordre 
  Throndhjems 
  Amt). 
  Fra 
  Throndhjem 
  Stift 
  

   tindes 
  Bæveren 
  alene 
  omtalt 
  fra 
  et 
  enkelt 
  District, 
  hvor 
  den 
  

   endnu 
  har 
  forekommet 
  i 
  de 
  2 
  første 
  Decennier 
  af 
  dette 
  Aarhun- 
  

   drede; 
  men 
  sandsynligvis 
  har 
  den 
  været 
  udbredt 
  paa 
  flere 
  Steder 
  

   langs 
  Jemtlands 
  (jlrændser. 
  I 
  Brnn's 
  Beskrivelse 
  over 
  Snaasen 
  

   Prgd. 
  (>^0m 
  Sneaasen«), 
  trykt 
  1817 
  i 
  Kgl. 
  N. 
  Vid. 
  Selsk. 
  Skr. 
  

   19 
  Aarh. 
  1 
  B., 
  nævnes, 
  at 
  Bæver 
  forekommer 
  her 
  sparsomt, 
  men 
  

   opholder 
  sig 
  fordetmeste 
  i 
  de 
  afsidesliggende 
  Fjeldelve, 
  hvor 
  den 
  

   dog 
  ofte 
  foruroliges, 
  saaledes 
  at 
  den 
  sjelden 
  bygger 
  (Hytter). 
  

  

  Sognepræst 
  Schübeier 
  i 
  Inderøen 
  antager, 
  at 
  de 
  læugst 
  have 
  

   holdt 
  sig 
  i 
  Finlierne 
  og 
  E,ørvig 
  (Annex 
  til 
  Grong). 
  I 
  sin 
  »Fauna 
  

   öfver 
  Sveriges 
  och 
  Norges 
  B-yggradsdjur« 
  omtaler 
  Prof. 
  Lilljeborg 
  

   (p. 
  362), 
  at 
  han 
  og 
  v. 
  Yhlen 
  i 
  1848 
  traf 
  Levninger 
  af 
  Bæverhyt- 
  

   ter 
  i 
  Nærheden 
  af 
  Skydsstationen 
  Sul, 
  nær 
  Jemtlands 
  Grændse; 
  

   det 
  opgaves 
  dem 
  ved 
  denne 
  Tjejlighed, 
  at 
  Bæverne 
  vare 
  udvan- 
  

   drede 
  herfra 
  i 
  Trediveaarene, 
  sandsynligvis 
  til 
  det 
  nordlige 
  ' 
  Jemt- 
  

   land, 
  efteråt 
  de 
  vare 
  blevne 
  foruroligede, 
  og 
  flere 
  Individer 
  bortskudte. 
  

  

  Helgeland- 
  Landets 
  nordlige 
  Amter 
  høre 
  til 
  de 
  Localiteter 
  

   i 
  Landet, 
  hvor 
  Bæverne 
  have 
  holdt 
  sig 
  forholdsvis 
  længe, 
  om 
  de 
  

   end 
  nu 
  ogsaa 
  her 
  maa 
  ansees 
  for 
  at 
  være 
  ganske 
  udryddede. 
  

  

  I 
  et 
  af 
  Sognepræst 
  Heltzen 
  efterladt 
  omfangsrigt 
  Manuscript, 
  

   der 
  udgjør 
  en 
  Beskrivelse 
  over 
  Helgeland, 
  og 
  er 
  forfattet 
  omtrent 
  

   1842, 
  angives, 
  at 
  Bæverne, 
  der 
  tidligere 
  vare 
  talrige 
  i 
  disse 
  Egne, 
  

   (Heltzen's 
  fleste 
  Observationer 
  ere 
  gjorte 
  i 
  Banen), 
  nu 
  ere 
  blevne 
  

   sjeldne 
  i 
  Dalførernes 
  nedre 
  Dele; 
  men 
  endnu 
  støde 
  Lapperne 
  un- 
  

   dertiden 
  paa 
  dem 
  oppe 
  i 
  Fjelddalene. 
  Han 
  nævner 
  endvidere, 
  at 
  

   de 
  flere 
  Gange 
  have 
  begyndt 
  at 
  bygge 
  Hytter 
  ogsaa 
  i 
  Dalenes 
  

   nedre 
  Dele, 
  men 
  ere 
  altid 
  blevne 
  bortskudte. 
  Tabige 
  Stedsnavne 
  

  

  Nyt 
  Magazin 
  f. 
  Naturr. 
  XXVIII 
  I. 
  2 
  

  

  