﻿Bævereus 
  Udbredelse 
  i 
  Norge. 
  37 
  

  

  Paa 
  Gruud 
  af 
  deu 
  i 
  Aarets 
  Løb 
  særdeles 
  vexlende 
  Vandstand 
  

   i 
  disse 
  større 
  Elve 
  er 
  det 
  nødvendigt, 
  at 
  Hytterne 
  gives 
  denne 
  

   betydelige 
  Længde, 
  for 
  at 
  aldrig 
  Indgangen 
  skal 
  komme 
  til 
  at 
  

   ligge 
  tør; 
  og 
  Dæmninger 
  for 
  at 
  regulere 
  Vandstanden 
  vilde 
  blot 
  

   kunne 
  iværksættes 
  ved 
  mindre 
  Elveløb 
  og 
  Bække. 
  

  

  Naar 
  Vandstanden 
  er 
  almindelig, 
  ligger 
  i 
  Regelen 
  omtrent 
  

   Hyttens 
  halve 
  Længde 
  paa. 
  Land, 
  Resten 
  i 
  Våndet. 
  

  

  Boligerne 
  anlægges 
  altid 
  med 
  et 
  vist 
  Mellemrum 
  indbyrdes, 
  

   der 
  idetmindste 
  er 
  flere 
  Hundrede 
  Fod. 
  Paa 
  Aaslandsøen 
  ligge 
  

   de 
  2 
  Hytter 
  paa 
  hver 
  sin 
  Side 
  af 
  Øen, 
  adskilte 
  ved 
  en 
  Afstand 
  af 
  

   nogle 
  Hundrede 
  Fod 
  ; 
  ved 
  Maamoen 
  var 
  Afstanden 
  mellem 
  Hytterne 
  

   noget 
  større. 
  Derimod 
  udmunde 
  ofte 
  Huller 
  i 
  Elvebredden 
  lige 
  

   i 
  Hytternes 
  Nærhed. 
  Disse 
  maa 
  antages 
  ligeledes 
  at 
  afgive 
  Bo- 
  

   lig, 
  idetmindste 
  temporært,' 
  for 
  enkelte 
  Individer. 
  

  

  Hyttens 
  Udgang 
  ligger 
  altid 
  i 
  den 
  yderste 
  Ende 
  af 
  dens 
  un- 
  

   dersøiske 
  Del. 
  Hr. 
  Feragen, 
  der 
  i 
  »Jägareförb. 
  nya 
  Tidskr.« 
  f. 
  

   1867 
  beskriver 
  endel 
  af 
  ham 
  undersøgte 
  Bæ 
  ver 
  hytter 
  ved 
  Fladen 
  

   i 
  Aamli, 
  har 
  bemærket, 
  at 
  der 
  i 
  Regelen 
  ogsaa 
  findes 
  en 
  anden 
  

   paa 
  Land, 
  der 
  dog 
  aldrig 
  holdes 
  aaben, 
  men 
  er 
  lukket 
  ved 
  et 
  

   tyndt 
  Lag 
  Jord 
  eller 
  Smaakviste; 
  en 
  saadan 
  har 
  jeg 
  ikke 
  kunnet 
  

   gjenfinde 
  ved 
  de 
  af 
  mig 
  undersøgte 
  Hytter. 
  

  

  Bygningsmaterialier. 
  I 
  nogen 
  Afstand 
  eller 
  i 
  Hast 
  ser 
  Bæ- 
  

   verhytten 
  ud 
  som 
  en 
  uordnet 
  Masse 
  af 
  løse 
  Kviste, 
  blandet 
  med 
  

   Jord 
  og 
  Stene, 
  der 
  ved 
  Våndets 
  Magt 
  er 
  drevet 
  sammen 
  i 
  en- 
  

   kelte 
  Kroge 
  af 
  Elvebredden. 
  Først 
  ved 
  nærmere 
  Betragtning 
  vi- 
  

   ser 
  den 
  sig 
  ved 
  sin 
  langstrakte 
  og 
  temmelig 
  regelmæssige 
  Form 
  

   at 
  være 
  et 
  virkeligt 
  Bygværk. 
  Bygningsmaterialierne 
  beståa 
  af 
  

   afskaarne 
  Grene 
  og 
  Kviste, 
  en 
  Masse 
  Jord, 
  samt 
  enkelte 
  Stene. 
  

  

  Den 
  almindelige 
  Længde 
  af 
  de 
  benyttede 
  Grene 
  eller 
  Kviste 
  

   ere 
  fra 
  7^ 
  indtil 
  1 
  Meter; 
  undertiden 
  endog 
  indtil 
  2 
  Meter 
  eller 
  

   derover. 
  De 
  fleste 
  Grene 
  have 
  en 
  Tykkelse 
  af 
  omtr. 
  100 
  — 
  130™™; 
  

   ere 
  Stykkerne 
  meget 
  lange, 
  blive 
  de 
  forholdsvis 
  smalere, 
  da 
  Bæ- 
  

   verne 
  ellers 
  ikke 
  formåa 
  at 
  slæbe 
  dem 
  afsted. 
  Ogsaa 
  ganske 
  unge 
  

   ! 
  Kviste 
  blive 
  anvendte, 
  især 
  paa 
  Hyttens 
  Tag. 
  Da 
  disse 
  stadigt 
  

   befinde 
  sig 
  halvt 
  nedsænkte 
  i 
  Vand, 
  udfolde 
  de 
  om 
  Vaaren 
  ofte 
  

   smaa 
  Blaade, 
  der 
  holde 
  sig 
  friske 
  langt 
  ud 
  paa 
  Sommeren; 
  ved 
  

   næsten 
  alle 
  Hytter, 
  som 
  jeg 
  besagte 
  i 
  den 
  første 
  Halvdel 
  af 
  Juni 
  

   1881, 
  var 
  dette 
  Tilfældet, 
  skjønt 
  Kvistene 
  vare 
  paalagte 
  den 
  fore- 
  

   gaaende 
  Høst. 
  Enkelte 
  af 
  dem 
  havde 
  ogsaa 
  fæstet 
  Rod 
  i 
  den 
  

   paafyldte 
  Jord. 
  

  

  