﻿Bæverens 
  Udbredelse 
  i 
  Norge. 
  41 
  

  

  sky 
  og 
  forsigtig, 
  at 
  den 
  yderst 
  sjelden 
  lader 
  sig 
  overraske 
  i 
  Land, 
  

   og 
  flere 
  ældre 
  Beboere 
  af 
  de 
  Steder, 
  hvor 
  Bæverne 
  have 
  havt 
  sta- 
  

   digt 
  Tilhold, 
  have 
  aldrig 
  faaet 
  åen 
  ordentlig 
  at 
  se, 
  men 
  vel 
  ofte 
  

   om 
  Natten 
  hørt 
  den 
  plumpe 
  i 
  Våndet, 
  naar 
  de 
  tilfældigvis 
  have 
  

   nærmet 
  sig 
  de 
  Steder, 
  hvor 
  Bæverne 
  vare 
  gaaede 
  i 
  Land. 
  

  

  Arbejdet 
  paa 
  Hytterne 
  foregaar 
  i 
  Regelen 
  om 
  Høsten 
  eller 
  

   Eftersommeren, 
  og 
  det 
  er 
  under 
  denne 
  Tid, 
  at 
  den 
  lettest 
  lader 
  

   sig 
  iagttage. 
  Paa 
  flere 
  Steder 
  opgive 
  Beboerne, 
  at 
  den 
  er 
  mindst 
  

   vanskelig 
  at 
  faa 
  at 
  se 
  om 
  Nætterne 
  i 
  Slaattetiden 
  (altsaa 
  omtrent 
  

  

  ■Hundedagene). 
  

   ^ 
  Imidlertid 
  er 
  Bæveren 
  ogsaa 
  om 
  Dagen 
  i 
  Bevægelse, 
  men 
  

   "arbejder 
  ikke 
  paa 
  denne 
  Tid 
  ; 
  naar 
  den 
  en 
  sjelden 
  Gang 
  lader 
  

   sig 
  se 
  paa 
  denne 
  Dagstid, 
  er 
  det 
  enten 
  svømmende, 
  eller 
  idet 
  den 
  

   vandrer 
  ud 
  og 
  ind 
  af 
  sine 
  talrige 
  Huller 
  i 
  Elvekanten. 
  Først 
  om 
  

   Vinteren 
  synes 
  den 
  at 
  tage 
  fast 
  Tilhold 
  i 
  Hytten. 
  

  

  Under 
  det 
  korte 
  Ophold 
  i 
  Juni 
  1881 
  ved 
  Colonierne 
  i 
  Dran- 
  

   gedal 
  og 
  Aamli 
  var 
  jeg 
  ikke 
  saa 
  heldig 
  at 
  kunne 
  iagttage 
  Indivi- 
  

   derne 
  selv. 
  Paa 
  denne 
  Tid 
  af 
  Aaret 
  ere 
  de 
  i 
  mindre- 
  Virksom- 
  

   hed, 
  end 
  senere, 
  naar 
  Arbejdet 
  paa 
  Hytterne 
  og 
  Anskaffelsen 
  af 
  

   Vinterforraadet 
  begynder. 
  Forstassistent 
  Feragen, 
  som 
  ved 
  gjen 
  

   tagne 
  Besøg 
  ved 
  Fladen-Colonierue 
  har 
  oftere 
  havt 
  Lejlighed 
  til 
  

   at 
  iagttage 
  Dyrene, 
  har 
  i 
  en 
  tidligere 
  nævnt 
  Artikel 
  omtalt 
  nær- 
  

   mere 
  flere 
  af 
  disse 
  sine 
  Observationer. 
  Ifølge 
  hans 
  lagttagelser 
  

   er 
  saaledes 
  det 
  Slag 
  i 
  Vandskorpen, 
  som 
  Bæveren 
  gjør, 
  naar 
  den 
  

   bliver 
  overrasket 
  og 
  dukker, 
  saa 
  stærkt, 
  at 
  det 
  i 
  stille 
  Vejr 
  kan 
  

   høres 
  i 
  et 
  Par 
  Kilometers 
  Afstand. 
  Dette 
  Slag 
  tjener 
  øjensynlig 
  

   som 
  et 
  Varselstegn 
  for 
  de 
  Øvrige; 
  saasnart 
  en 
  Bæver 
  saaledes 
  

   har 
  slaaet 
  i 
  Våndet, 
  dukke 
  øjeblikkelig 
  alle 
  andre, 
  som 
  maatte 
  

   findes 
  i 
  Nærheden, 
  og 
  slaa 
  samtidig 
  et 
  Slag 
  i 
  Våndet. 
  Ligger 
  

   man 
  om 
  Natten 
  paa 
  Lur 
  efter 
  Bæver, 
  hænder 
  det 
  vistnok, 
  naar 
  

   man 
  holder 
  sig 
  ganske 
  stille, 
  at 
  Bæveren 
  kan 
  komme 
  Baaden 
  

   ganske 
  nær; 
  men 
  den 
  er 
  dog 
  yderst 
  vanskelig 
  at 
  faa 
  Øje 
  paa, 
  da 
  

   j 
  den 
  blot 
  holder 
  Næsen 
  og 
  Øjnene 
  over 
  Våndet, 
  og 
  passer 
  altid 
  

   paa 
  at 
  holde 
  sig 
  i 
  Skyggen 
  af 
  et 
  Træ 
  eller 
  en 
  anden 
  Gjenstand. 
  

   Gjør 
  man 
  da 
  den 
  mindste 
  Bevægelse, 
  eller 
  lader 
  høre 
  den 
  sva- 
  

   geste 
  Lyd, 
  dukker 
  Bæveren 
  øjeblikkelig, 
  og 
  giver 
  samtidig 
  Var- 
  

   selstegnet. 
  Har 
  den 
  først 
  dukket, 
  svømmer 
  den 
  med 
  stor 
  Hurtig- 
  

   hed 
  flere 
  Hundrede 
  Alen 
  under 
  Våndet, 
  inden 
  den 
  atter 
  titter 
  op 
  

   over 
  Vandskorpen. 
  

  

  Som 
  en 
  Følge 
  af 
  Bæverens 
  overordentlig 
  store 
  Skyhed 
  er 
  

  

  