﻿Skitse 
  af 
  et 
  isfjeld 
  under 
  kysten 
  af 
  Øst-Grønlarid. 
  55 
  

  

  virkelig 
  syn 
  for 
  sagen, 
  at 
  isfjelde 
  transporterer 
  grus 
  med 
  sig, 
  og 
  

   lysten 
  til 
  at 
  se 
  dette 
  på 
  nærmere 
  hold 
  blev 
  vakt. 
  Veien 
  var 
  dog 
  

   endnu 
  for 
  lang, 
  men 
  vi 
  nærmede 
  os 
  fremdeles 
  hurtig, 
  og 
  da 
  vi 
  

   efter 
  endnu 
  nogle 
  dages 
  forløb 
  var 
  kommen 
  pa 
  noget 
  over 
  en 
  mils 
  

   afstand, 
  begav 
  jeg 
  mig 
  med 
  nogle 
  af 
  folkene 
  derhen. 
  

  

  Det 
  var 
  et 
  stort 
  fjeld 
  med 
  et 
  betydeligt 
  omfang 
  og 
  en 
  høide 
  

   af 
  omkring 
  100 
  til 
  130 
  fod. 
  Dets 
  form 
  var 
  nogenlunde 
  som 
  hos- 
  

   stående 
  skitse 
  viser. 
  På 
  forsiden 
  endte 
  det 
  i 
  en 
  spids 
  tag, 
  bag 
  

   denne 
  var 
  et 
  større, 
  fladere 
  plateau, 
  der 
  skrånede 
  jevnt 
  af 
  mod 
  

   bagsiden. 
  På 
  dette 
  plateau 
  og 
  på 
  siderne 
  lå 
  der 
  meget 
  sten, 
  både 
  

   små 
  og 
  store, 
  enkelte 
  så 
  store, 
  at 
  en 
  mand 
  knapt 
  kunde 
  løfte 
  dem. 
  

   Det 
  var 
  denne 
  side, 
  der 
  vendte 
  imod 
  fartøiet, 
  og 
  som 
  på 
  afstand 
  

   så 
  så 
  mørk 
  ud. 
  

  

  Ved 
  foden 
  af 
  den 
  næsten 
  lodrette 
  væg 
  på 
  forsiden 
  var 
  der 
  

   en 
  større 
  fiade, 
  der 
  var 
  fuldstændig 
  besået 
  med 
  sand 
  og 
  sten, 
  så 
  

   det 
  mest 
  så 
  ud 
  som 
  en 
  stenur. 
  Det 
  S3'ntes 
  på 
  fjeldets 
  form 
  og 
  

   på 
  de 
  stene, 
  som 
  endnu 
  sad 
  indefrosne 
  i 
  fjeldsiden, 
  som 
  det 
  hele 
  

   oprindelig 
  skulde 
  skrive 
  sig 
  herifra 
  og 
  var 
  styrtet 
  ned, 
  eftersom 
  

   solen 
  tærede 
  på 
  isen. 
  Foran 
  og 
  til 
  høire 
  for 
  denne 
  flade 
  med 
  

   grus 
  var 
  der 
  igjen 
  et 
  høiere 
  mere 
  ujevnt 
  parti, 
  hvor 
  der 
  hist 
  og 
  

   her 
  var 
  mindre 
  ansamlinger 
  af 
  sand 
  og 
  sten. 
  

  

  Isfj 
  eldet 
  havde, 
  som 
  før 
  sagt, 
  et 
  meget 
  stort 
  omfang, 
  og 
  da 
  

   sten 
  fandtes 
  over 
  det 
  . 
  hele, 
  blev 
  det 
  således 
  en 
  ikke 
  ubetydelig 
  

   masse, 
  der 
  her 
  førtes 
  afsted; 
  at 
  sige 
  hvormeget 
  der 
  kunde 
  være, 
  

   er 
  ikke 
  godt; 
  adskillige 
  hestelæs 
  var 
  det 
  nu 
  ialfald, 
  der 
  lå 
  oppe 
  i 
  

   dagen, 
  og 
  en 
  del 
  mer 
  var 
  vel 
  endnu 
  indsluttet 
  i 
  ismassen. 
  

  

  Efter 
  nu 
  at 
  have 
  seet 
  os 
  en 
  stund 
  om 
  besteg 
  vi 
  toppen, 
  hvil- 
  

   ket 
  ikke 
  var 
  så 
  let 
  et 
  stykke 
  arbeide, 
  da 
  isen 
  var 
  temmelig 
  hård 
  

   og 
  glat, 
  og 
  siderne 
  på 
  de 
  fleste 
  steder 
  steile. 
  Ved 
  hjælp 
  af 
  hæn- 
  

   der 
  og 
  ben, 
  kom 
  vi 
  dog 
  omsider 
  op, 
  og 
  glædede 
  os 
  nu 
  ved, 
  som 
  

   vi 
  tænkte, 
  i 
  ro 
  og 
  fred 
  at 
  kunne 
  nyde 
  den 
  deilige 
  udsigt 
  ud 
  over 
  

   ismarkerne, 
  da 
  får 
  vi 
  pludselig 
  øie 
  på 
  tågen, 
  der 
  kommer 
  væl- 
  

   tende 
  indover 
  tyk 
  som 
  en 
  væg; 
  vi 
  havde 
  over 
  en 
  mil 
  tilbage 
  til 
  

   skibet, 
  og 
  da 
  det 
  ikke 
  er 
  spøg 
  at 
  gå 
  i 
  tåge 
  på 
  sådan 
  is, 
  måtte 
  vi 
  

   se 
  at 
  komme 
  hjemover 
  igjen 
  så 
  hurtig 
  som 
  mulig. 
  Kommen 
  ned 
  

   plukkede 
  jeg 
  da 
  nogle 
  stene 
  for 
  at 
  tage 
  med 
  og 
  tegnede 
  i 
  hast 
  

   en 
  skitse 
  af 
  fjeldet. 
  Førend 
  jeg 
  imidlertid 
  var 
  færdig 
  med 
  denne, 
  

   var 
  vi 
  allerede 
  omringede 
  af 
  tågen 
  med 
  sne 
  og 
  slud. 
  Vi 
  måtte 
  

  

  