﻿Dislokationerne 
  i 
  Kristianiadalen. 
  85 
  

  

  gamle 
  denudationsplan 
  oventil, 
  at 
  ogsaa 
  en 
  horizontalforskyv- 
  

   ning 
  har 
  fundet 
  sted. 
  Naar 
  vi 
  lier 
  sigte 
  i 
  fugleperspektivet 
  

   henover 
  et 
  bestemt 
  gjenkjendeligt 
  lag 
  saasom 
  pentameruskal- 
  

   ken 
  etage 
  6 
  med 
  den 
  næstfølgende 
  røde 
  skifer, 
  saa 
  vil 
  sigte- 
  

   linien 
  ikke 
  træffe 
  fortsættelsen, 
  men 
  denne 
  vil 
  ligge 
  et 
  stykke 
  

   længer 
  frem 
  eller 
  længer 
  tilbage. 
  

  

  I 
  Sandvikelvens 
  dislokationsstykke 
  sigter 
  man 
  ikke 
  fra 
  

   det 
  ene 
  kalklag 
  ind 
  i 
  det 
  andet, 
  ikke 
  fra 
  den 
  ene 
  pakke 
  med 
  

   med 
  røde 
  skifer 
  ind 
  i 
  den 
  anden. 
  Vi 
  kar 
  i 
  disse 
  let 
  kj 
  ende- 
  

   lige 
  lag 
  en 
  rettesnor. 
  

  

  Længst 
  nord 
  ved 
  G-rini 
  bro 
  (se 
  tegningen, 
  der 
  ledsager 
  

   hr. 
  Herrmanns 
  fremstilling) 
  har 
  vi 
  ensidigt 
  faldende 
  lag, 
  

   længst 
  syd 
  i 
  Engervandets 
  linie 
  har 
  vi 
  lag 
  i 
  Y 
  stillingen. 
  

  

  Fæstes 
  opmærksomheden 
  kun 
  paa 
  et 
  enkelt 
  parti 
  med 
  

   skraat 
  stillede 
  lag, 
  saa 
  vil 
  en 
  afvigelse 
  ud 
  fra 
  sigtelinien 
  

   kunne 
  træffe 
  til 
  at 
  være 
  kun 
  tilsyneladende. 
  Degradationen 
  

   kunde 
  nemlig 
  have 
  afskaaret 
  saa 
  meget 
  af 
  plataaet, 
  medens 
  

   renden 
  kunde 
  forblevet 
  forholdsvis 
  beskyttet. 
  I 
  de 
  fremstil- 
  

   lede 
  plader 
  I 
  og 
  II 
  maatte, 
  for 
  at 
  dette 
  kunde 
  gjøres 
  anskue- 
  

   ligt 
  en 
  del 
  af 
  høiden 
  f. 
  ex. 
  øst 
  afskrælles. 
  Den 
  yderste 
  nord 
  

   faldende 
  pentameruskalk 
  vilde 
  derved 
  bringes 
  lavere 
  ned, 
  alt- 
  

   saa 
  projicere 
  sig 
  længer 
  ind 
  paa 
  pläden 
  og 
  følgelig 
  ikke 
  falde 
  

   i 
  sigtelinien 
  med 
  samme 
  kalkdrag 
  i 
  renden. 
  Men 
  her 
  sees, 
  at 
  

   man 
  hjælper 
  sig 
  ved 
  at 
  fæste 
  blikket 
  paa 
  axelinierne. 
  Hvad 
  

   der 
  ikke 
  vilde 
  komme 
  tilsyne 
  i 
  en 
  pakke 
  med 
  ensidigt 
  fal- 
  

   dende 
  lag, 
  faar 
  ved 
  vinkelbøiede, 
  som 
  her, 
  sit 
  maal 
  paaskrevet. 
  

   Saaledes 
  kunde 
  i 
  tilfælde 
  saavel 
  den 
  vertikale 
  som 
  den 
  hori- 
  

   zontale 
  komponent 
  for 
  den 
  stedfundne 
  bevægelses 
  retning 
  

   aflæses. 
  

  

  Modellen 
  III 
  endelig 
  viser 
  den 
  samme 
  plade, 
  den 
  samme 
  

   dislokation, 
  men 
  overfladen 
  er 
  ikke 
  længer 
  et 
  plan, 
  men 
  ud- 
  

   meislèt 
  med 
  langsgaaende 
  rygge 
  og 
  dale. 
  Ikke 
  alene 
  ram- 
  

   men 
  for 
  dislokationsrenden 
  eller 
  plataastykket 
  altsaa 
  er 
  saa- 
  

   ledes 
  modelleret, 
  men 
  ogsaa 
  selve 
  renden. 
  Dette 
  vil 
  erkjen- 
  

   des 
  af 
  enhver, 
  som 
  betragter 
  det 
  nævnte 
  kartblad 
  Sandviken. 
  

   Her 
  forbliver 
  altsaa 
  spørgsmaalet 
  just 
  som 
  oven 
  antydet, 
  

   hvor 
  meget 
  af 
  plataaet 
  er 
  afskrællet 
  ved 
  denudation, 
  naar 
  

   indtraf 
  denne 
  osv. 
  ikke 
  enkelt, 
  men 
  indvikler 
  sig 
  i 
  en 
  hel 
  

   række 
  af 
  spørgsmaal, 
  og 
  vanskeligt 
  skal 
  det 
  vel 
  blive 
  at 
  give 
  

  

  