﻿96 
  Hans 
  Beusch. 
  

  

  

  Dioriten 
  liar 
  en 
  temmelig 
  betydelig 
  iidbredelse 
  over 
  den 
  

   nordlige 
  del 
  af 
  karmøen, 
  som 
  man 
  kan 
  se 
  allerede 
  paa 
  det 
  af 
  

   Kjerulf 
  og 
  Dahll 
  i 
  1866 
  ndgivne 
  »Geologisk 
  Kart 
  over 
  det 
  

   søndenfjeldske 
  Norge« 
  samt 
  den 
  samme 
  ledsagende 
  brocliure 
  

   pag. 
  15. 
  Möhl 
  bar 
  undersøgt 
  et 
  par 
  bergarter 
  Herfra. 
  (Dr. 
  

   H. 
  Möhl. 
  Die 
  Eruptivgesteine 
  Norwegens. 
  Nyt 
  Mag. 
  f. 
  Na- 
  

   turvd. 
  23de 
  Bind 
  .1877 
  p. 
  83 
  og 
  84). 
  En 
  middelskornet, 
  af 
  

   grønlig 
  graa 
  bornblende 
  og 
  bvid 
  »saussurit« 
  sammensat 
  diorit 
  

   fra 
  gaarden 
  Brekke 
  i 
  v. 
  for 
  Kobbervik 
  lignede 
  i 
  baandstykke 
  

   meget 
  den 
  af 
  sidstnævnte 
  fra 
  »Nordre 
  Karmø« 
  beskrevne. 
  

   Bergartens 
  hornblende 
  viste 
  sig 
  i 
  mikroskopisk 
  præparat 
  at 
  

   være 
  saa 
  godt 
  som 
  farveløs. 
  Det 
  eneste 
  spor 
  af 
  pleochroisme 
  

   var, 
  at 
  den 
  fik 
  et 
  svagt 
  grønligt 
  skjær 
  i 
  lys 
  svingende 
  

   parallelt 
  hovedaksen. 
  Den 
  var 
  trevlet, 
  de 
  fleste 
  og 
  største 
  

   af 
  de 
  i 
  hovedaksens 
  retning 
  langstrakte 
  felter, 
  hvori 
  hvert 
  

   tilsyneladende 
  hornblendeindivid 
  opløstes 
  mellem 
  korsvise 
  

   nikoller 
  slukkede 
  dog 
  omtrent 
  samtidig 
  ud. 
  Maximum 
  af 
  ud- 
  

   slukningsskjævhed 
  "var 
  henimod 
  20°. 
  Hornblendens 
  karak- 
  

   teristiske 
  gjennemgangeiagttoges 
  saavel 
  under 
  mikroskop 
  som 
  

   makroskopisk. 
  Bergartens 
  hvide 
  bestanddel 
  lod 
  sig 
  ikke 
  be- 
  

   stemme, 
  den 
  viste 
  sig 
  at 
  være 
  et, 
  navnlig 
  ved 
  svag 
  for- 
  

   størrelse, 
  lyst 
  brunligt 
  mineralaggregat 
  hist 
  og 
  her 
  med 
  vand- 
  

   klare 
  mellemrum. 
  Tildels 
  bemærkedes 
  smaa 
  tydelig 
  søile- 
  

   formede 
  krystalindivider, 
  især 
  inddragende 
  i 
  den 
  vandklare 
  

   substans. 
  Nogen 
  pleochroisme 
  blev 
  ikke 
  bemærket. 
  Mulig- 
  

   vis 
  har 
  man 
  her 
  ikke 
  som 
  bestanddel 
  af 
  »saussuriten« 
  den 
  

   ellers 
  hos 
  os 
  hyppige 
  epidot 
  men 
  den 
  neerbeslægtede 
  zoisit. 
  

   Den 
  vandklare 
  substans 
  i 
  »saussuriten« 
  var 
  maaske 
  kvarts; 
  

   tvillingstribning, 
  som 
  kunde 
  tyde 
  paa 
  plagioklas 
  saaes 
  intet- 
  

   steds 
  her. 
  

  

  Et 
  præparat 
  af 
  en 
  finkornet 
  dioritvarietet, 
  der 
  af 
  berg- 
  

   mester 
  Paasche 
  er 
  slaaet 
  nær 
  Viksnesværkets 
  kontorbygning, 
  

   saaes 
  under 
  mikroskopet 
  at 
  indeholde 
  hornblende, 
  klorit, 
  pla- 
  

   gioklas, 
  epidot 
  samt 
  accessorisk 
  svovlkis 
  og 
  titanit. 
  Horn- 
  

   blenden 
  viste 
  sig 
  i 
  snit 
  førte 
  paa 
  tvers 
  af 
  hovedaksen 
  ofte 
  

   omgrenset 
  -af 
  fläder 
  tilhørende 
  søilen 
  og 
  de 
  to 
  fladepar. 
  Akse- 
  

   farverne 
  var 
  svage 
  ; 
  for 
  de 
  parallelt 
  a 
  svingende 
  straalér 
  svag 
  

   grøn, 
  parallelt 
  b 
  brunlig 
  grøn, 
  parallelt 
  c 
  blaalig 
  grøn. 
  Epido- 
  

   ten 
  optraadte 
  i 
  korte 
  søiler, 
  som 
  paa 
  tversnit 
  viste 
  en 
  meget 
  

   smuk 
  omgrensning 
  af 
  fladerne 
  M, 
  T, 
  r, 
  undertiden 
  ogsaa 
  i. 
  

  

  