﻿100 
  Hans 
  Reuscli. 
  

  

  ret 
  lys 
  svingende 
  =j= 
  a 
  og 
  4= 
  & 
  var 
  epidoten 
  meget 
  svagt 
  far- 
  

   vet, 
  i 
  det 
  første 
  tilfælde 
  dog 
  med 
  et 
  gulagtig 
  grønt, 
  i 
  det 
  an- 
  

   det 
  med 
  et 
  brunligt 
  skjær. 
  Naar 
  lyset 
  svingede 
  =1= 
  c 
  var 
  

   farven 
  kraftig 
  gulagtig 
  grøn. 
  Accessoriske 
  bestanddele 
  be- 
  

   mærkedes 
  ikke. 
  Tomme 
  og 
  væskefyldte 
  blærernm, 
  tildels 
  med 
  

   frivillig 
  dansende 
  libeller, 
  forekom 
  i 
  alle 
  tre 
  bestanddele 
  af 
  

   bergarten. 
  Epidotgraniten 
  fra 
  Bergenslialvøen 
  havde 
  noget 
  nær 
  

   det 
  samme 
  mikroskopiske 
  udseende 
  som 
  det 
  lier 
  beskrevne. 
  

  

  Med 
  en 
  grovt 
  punkteret 
  linje 
  er 
  paa 
  kartskissen 
  betegnet 
  

   en 
  omtrant 
  1 
  m. 
  bred, 
  flere 
  steder 
  afbrudt 
  granitgang 
  i 
  s. 
  for 
  

   konglomeratet 
  ved 
  Raumyrdals 
  grübe. 
  Graniten 
  er 
  kvid, 
  

   smaakornet, 
  med" 
  sort 
  glimmer. 
  Man 
  synes 
  at 
  bemærke, 
  at 
  

   den 
  er 
  tættere 
  paa 
  grensen 
  end 
  ellers 
  og 
  der 
  indekolder 
  

   porfyrisk 
  indsprængte 
  feldspatkry 
  staller. 
  Saadanne, 
  om 
  end 
  

   mindre 
  tydelige, 
  kan 
  forresten 
  ogsaa 
  bemærkes 
  som 
  frem- 
  

   staaende 
  paa 
  forvitret 
  overflade 
  ellers 
  i 
  gangen. 
  Denne 
  gang 
  

   bolder 
  jeg 
  for 
  injiceret 
  i 
  den 
  omgivende 
  bergart. 
  

  

  Som 
  porfyragtig 
  granit 
  tør 
  maaske 
  betegnes 
  en 
  for 
  øiet 
  

   tæt 
  graa 
  bergart 
  med 
  indstrøede 
  smaa 
  feldspat- 
  og 
  kvarts- 
  

   individer 
  af 
  samme 
  farve 
  som 
  grundmassen; 
  den 
  forekommer 
  

   ganske 
  underordnet 
  et 
  steds 
  ved 
  veien, 
  som 
  forer 
  langs 
  vest- 
  

   siden 
  af 
  Viksnesvandet. 
  

  

  I 
  

  

  Efteråt 
  vi 
  saaledes 
  har 
  seet 
  paa 
  de 
  enkelte 
  led 
  af 
  fjeld- 
  

   bygningen 
  ved 
  Viksnes, 
  gaar 
  vi 
  nu 
  over 
  til 
  at 
  betragte 
  den 
  

   mere 
  i 
  sin 
  helhed. 
  Efter 
  forfatterens 
  anskuelse 
  har 
  man 
  her 
  

   et 
  af 
  eruptiver 
  og 
  deres 
  tuffer 
  samt 
  af 
  ægte 
  sedimentære 
  berg- 
  

   arter 
  dannet 
  fjeld 
  sandsynligvis 
  af 
  silurisk 
  alder. 
  Dette 
  er 
  

   blevet 
  disloceret 
  og 
  tillige 
  forandret, 
  region 
  almetamorfoseret. 
  

  

  For 
  noiere'at 
  begründe 
  disse 
  anskuelser 
  vilde 
  det 
  være 
  

   nødvendigt 
  at 
  anstille 
  en 
  mere 
  vidtrækkende 
  undersogelse 
  

   af 
  vort 
  vestlands 
  geologi 
  end 
  denne 
  af 
  handlings 
  ramme 
  tilla- 
  

   der; 
  forresten 
  kan 
  henvises 
  til 
  den 
  udvikling, 
  forfatteren 
  har 
  

   meddelt 
  i 
  sit 
  ovenfor 
  citerede 
  arbeide: 
  »Silurfossiler 
  osv.« 
  

   Til 
  eruptiver 
  (og 
  deres 
  tuffer) 
  bliver 
  at 
  henregne 
  dioriten 
  og 
  

   de 
  med 
  den 
  nærstaaende 
  skifrige 
  bergarter. 
  En 
  paa 
  almin- 
  

   delig 
  klastisk 
  vis 
  dannet 
  bergart 
  er 
  derimod 
  det 
  beskrevne 
  

   konglomerat. 
  Om 
  at 
  der 
  har 
  foregaaet 
  metamorfiske 
  foran- 
  

  

  