﻿Geologiske 
  notiser 
  fra 
  Kristianiaegnen. 
  113 
  

  

  flom 
  helhed 
  betragtet 
  har 
  modstaaet 
  veirets 
  indflydelse 
  langt 
  

   bedre 
  end 
  skiferen; 
  de 
  i 
  stenen 
  begravede 
  dele 
  af 
  dem 
  lader 
  

   sig 
  derimod 
  kun 
  vanskelig 
  isolere. 
  

  

  Det 
  oprindelige 
  mineral 
  har 
  efter 
  al 
  rimelighed 
  været 
  

   gibs, 
  nemlig 
  korsvis 
  gjennem 
  hverandre 
  voksede 
  tvillinger 
  

   efter 
  den 
  bekj 
  endte 
  lov: 
  tvillingfladen 
  orthopinacoidet. 
  Disse 
  

   tvillinger 
  udmærker 
  sig 
  ved 
  indspringende 
  vinkler 
  for 
  enderne, 
  

   saaledes 
  som 
  fig. 
  4 
  I 
  fremstiller. 
  Vore 
  krystallers 
  linseform 
  

   er 
  ikke 
  som 
  ellers 
  frembragt 
  ved 
  forhersken 
  af 
  — 
  P 
  og 
  oP, 
  men 
  

   derimod 
  ved 
  forhersken 
  af 
  klinopinacoidet 
  ; 
  deres 
  overflade 
  er 
  

   tildels 
  glat, 
  tildels 
  viser 
  den 
  sig 
  at 
  være 
  dannet 
  af 
  mange 
  smaa 
  

   individer, 
  de 
  tilhøire 
  oventil, 
  fig. 
  2 
  I, 
  med 
  den 
  skråa 
  biakse 
  

   hældende 
  tilvenstre, 
  de 
  paa 
  den 
  anden 
  side 
  med 
  samme 
  akse 
  

   hældende 
  tilhøire. 
  Herved 
  faar 
  vore 
  psendomorfosers 
  overflade 
  

   en 
  eiendommelig 
  tegnet 
  overflade, 
  som 
  netop 
  gjenfindes 
  hos 
  gib- 
  

   sen. 
  Af 
  de 
  universitetets 
  mineralsamling 
  tilhørende 
  gibsstuf- 
  

   fer 
  er 
  der 
  navnlig 
  nogle 
  fra 
  Bradford 
  i 
  Wiltshire, 
  der 
  viser 
  

   den 
  samme 
  tvillingdannelse 
  og 
  en 
  tilsvarende, 
  ved 
  gjentagelsen 
  

   af 
  mange 
  smaaindivider 
  frembragte 
  tegning 
  paa 
  overfladen. 
  

  

  Seilen 
  i 
  fig. 
  4 
  II 
  er 
  ' 
  co 
  P^, 
  vinkel 
  72° 
  35'. 
  Paa 
  tversnittet 
  

   af 
  en 
  krystal 
  som 
  fig. 
  4 
  I 
  synes 
  hovedsøilen 
  co 
  P, 
  hvis 
  vinkel 
  

   er 
  111° 
  3', 
  at 
  optræde; 
  men 
  nogen 
  sikker 
  maaling 
  lod 
  sig 
  ikke 
  

   anstille. 
  

  

  Pseudomorfosernes 
  indre 
  har 
  en 
  eiendommelig 
  struktur, 
  

   der, 
  som 
  fig. 
  2 
  II 
  viser, 
  træder 
  frem 
  allerede 
  ved 
  forvitrin- 
  

   gen, 
  men 
  som 
  end 
  bedre 
  lader 
  sig 
  studere 
  i 
  tyndslebne 
  snit. 
  

   Holder 
  man 
  et 
  saadant, 
  som 
  er 
  forfærdiget 
  paa 
  tvers 
  af 
  et 
  

   linseformet 
  exemplar 
  (fig. 
  3, 
  der 
  er 
  4 
  gange 
  forstørret) 
  op 
  

   mod 
  lyset, 
  ser 
  man 
  en 
  fin, 
  mørk 
  aare, 
  der 
  strækker 
  sig 
  over 
  

   snittet, 
  og 
  fra 
  denne 
  udgaaende 
  forgreninger, 
  som 
  adskilligt 
  

   ! 
  minder 
  om 
  nervaturen 
  i 
  et 
  finnetnervet 
  blad. 
  Skiferen, 
  der 
  

   omgiver 
  pseudomorfoserne, 
  viser 
  sig 
  mørkprikket 
  af 
  indsprængt 
  

   svovlkis, 
  der 
  forresten 
  ogsaa 
  forekommer 
  inde 
  i 
  dem. 
  Aarerne 
  

   sees 
  under 
  mikroskopet 
  væsentlig 
  at 
  være 
  af 
  samme 
  beskaf- 
  

   fenlied 
  som 
  den 
  omgivende 
  skifer, 
  undertiden 
  dog 
  med 
  bestand- 
  

   i 
  delene 
  udviklede 
  i 
  noget 
  større 
  maal 
  end 
  i 
  denne; 
  det 
  har 
  imid- 
  

   lertid 
  ikke 
  lykkedes 
  nøiere 
  at 
  bestemme 
  det 
  mineral, 
  som 
  ud- 
  

   pjor 
  hovedmassen. 
  Et 
  snit 
  forfærdiget 
  af 
  et 
  linseformet 
  exem- 
  

   plar 
  efter 
  dets 
  største 
  gjennemsnit 
  viste 
  et 
  finmasket 
  aarenet, 
  

   „hvis 
  aarer 
  havde 
  en 
  tendens 
  til 
  radierende 
  at 
  udstraale 
  fra 
  

  

  Nyt 
  -M.'igazm 
  f. 
  .Naturv. 
  XXVIII. 
  II. 
  8 
  

  

  