﻿118 
  

  

  Hans 
  Heusch. 
  

  

  don 
  1882 
  p. 
  313, 
  at 
  etage 
  5 
  skulde 
  ligge 
  afvigende 
  over 
  4 
  paa 
  

   Ormøen. 
  Dette 
  beror 
  paa 
  en 
  feiltagelse. 
  Det 
  sted, 
  hvortil 
  

   han 
  sandsynligvis 
  henholder 
  sig, 
  er 
  klippeskrænterne 
  ved 
  over- 
  

   fartsstedet 
  til 
  Malmøen 
  (fig. 
  7); 
  Lagene 
  er 
  her 
  stærkt 
  foldede; 
  

   Naar 
  man 
  betragter 
  forholdene 
  nede 
  fra 
  stranden 
  uden 
  at 
  

  

  Fig. 
  7. 
  

  

  N 
  ^u'.v« 
  

  

  Klippeskrænt 
  sydligst 
  paa 
  Orme. 
  

  

  K 
  er 
  kalksandsten, 
  som 
  ved 
  a 
  viser 
  antydning 
  til 
  lagning. 
  SÄ- 
  er 
  skifer, 
  der 
  

   der 
  i 
  lagfølgen 
  har 
  sin 
  plads 
  over 
  kalksaudstenen; 
  ved 
  x 
  er 
  den 
  noget 
  tyk- 
  

   skifrig; 
  nær 
  grensen 
  mod 
  underlaget 
  er 
  der 
  en 
  smule 
  konglomerat 
  indleiret. 
  

  

  klattre 
  i 
  beiden, 
  kan 
  man 
  nok 
  faa 
  indtryk 
  af, 
  at 
  kalksandsten 
  

   her 
  et 
  sted 
  hviler 
  over 
  skraatstillede 
  skiferlag. 
  Disse 
  skifer- 
  

   lag 
  er 
  dog 
  ikke 
  etage 
  4 
  men 
  de 
  over 
  kalksandstenen 
  hvilende. 
  

   Nærmest 
  sandstenen 
  har 
  man 
  tyndskifret 
  lerskifer 
  med 
  bølge- 
  

   slagsmerker; 
  den 
  fører 
  brachiopoder, 
  deriblandt 
  sperigerina 
  re- 
  

   ticularis, 
  og 
  indeholder 
  et 
  tyndt 
  lag 
  af 
  nævestore 
  kalkruUe- 
  

   stene, 
  nogle 
  med 
  kjædekoraller. 
  Over 
  samme 
  er 
  mere 
  tyk- 
  

   skifrede 
  skifer. 
  

  

  Desuden 
  vil 
  man 
  ved 
  at 
  stige 
  op 
  til 
  selve 
  grensen 
  ånde, 
  

   at 
  skifrene 
  bøier 
  om 
  parallelt 
  denne. 
  Ganske 
  smaa 
  lokale 
  

   forskyvninger 
  mellem 
  kalksandstenen 
  og 
  de 
  tilstodende 
  skifere 
  

   kan 
  man 
  forresten 
  finde 
  nu 
  og 
  da; 
  det 
  synes 
  nemlig, 
  som 
  om 
  

   kalksandstenen 
  under 
  foldningsprocessen 
  har 
  forholdt 
  sig 
  mere 
  

   stiv 
  end 
  skifrene; 
  hvor 
  dislokationerne 
  har 
  været 
  stærke, 
  gjor 
  

   den 
  endog 
  tildels 
  indtryk 
  af 
  at 
  have 
  været 
  knust 
  i 
  vældige 
  

   blokke, 
  som 
  er 
  blevne 
  forskudte 
  saavel 
  indbyrdes 
  som 
  mod 
  

   omgivelserne. 
  

  

  Kalksandstenen 
  bestaar 
  af 
  afrundede, 
  graa, 
  sjelden 
  livid- 
  

   lige, 
  undertiden 
  temmelig 
  grove 
  kvartskorn, 
  der 
  er 
  sammenkit- 
  

  

  