﻿120 
  Hans 
  Reusch. 
  

  

  skal 
  af 
  dem 
  er 
  ofte 
  paafaldende 
  mork. 
  I 
  centrum 
  ligger 
  

   gjerne 
  et 
  fremmed 
  legeme, 
  mest 
  et 
  kalkspat- 
  eller 
  kvartskorn; 
  

   mellem 
  korsvise 
  nikoUer 
  ser 
  man, 
  at 
  den 
  kalkspat, 
  kvoraf 
  de 
  

   er 
  sammensat, 
  er 
  særdeles 
  finkornet; 
  de 
  viser 
  ingen 
  mørke 
  

   kors, 
  som 
  kunde 
  tyde 
  paa 
  en 
  lovmæssig 
  gruppering 
  af 
  kry- 
  

   stalindividerne. 
  Den 
  sammenkittende 
  kalkspat 
  er 
  udvikiet 
  i 
  

   betydelig 
  større 
  individer 
  end 
  de 
  indesluttede 
  korns. 
  End 
  

   grovere 
  krystallinsk 
  er 
  smaa 
  kalkspataarer, 
  der 
  gjennemsæt- 
  

   ter 
  stenen 
  og 
  undertiden 
  overskjærer 
  kuglerne. 
  

  

  Forandrede 
  silurlag 
  i 
  Grefsenaasen. 
  Det 
  er 
  ikke 
  faa 
  for- 
  

   fattere, 
  som 
  kar 
  skrevet 
  om 
  den 
  ca. 
  6 
  kil. 
  i 
  nnø. 
  for 
  Kristia- 
  

   nia 
  liggende 
  Grefsenaas, 
  »kvis 
  klassiske 
  værd 
  aldrig 
  burde 
  

   glemmes 
  i 
  geognosiens 
  historie; 
  tM 
  det 
  var 
  der, 
  man 
  aller- 
  

   først 
  saa, 
  at 
  syenit 
  og 
  granit 
  kunde 
  være 
  yngre 
  end 
  for- 
  

   steningskalk.« 
  Det 
  er 
  ogsaa 
  et 
  fjeld, 
  som 
  for 
  sine 
  interes- 
  

   sante 
  contactfenomener 
  kunde 
  fortjene 
  en 
  grundig 
  speeiel 
  iin- 
  

   dersøgelse; 
  en 
  saadan 
  vilde 
  forresten 
  den 
  ulændte 
  skovmark 
  

   gjøre 
  adskillig 
  besværlig. 
  En 
  del 
  af 
  de 
  fenomener, 
  som 
  ker 
  

   frembydes, 
  kan 
  man 
  dog 
  forholdsvis 
  let 
  faa 
  iagttage, 
  nemlig*^ 
  

   ved 
  at 
  følge 
  den 
  af 
  gjæsterne 
  ved 
  Grefsen 
  bad 
  saa 
  yndede 
  

   spadserevei 
  langs 
  aasens 
  vestside 
  til 
  Troldkjernet. 
  Et 
  profil 
  

   langs 
  denne 
  vei 
  kan 
  man 
  finde 
  i 
  »J. 
  H. 
  L. 
  Vogt. 
  Nogle 
  be- 
  

   mærkninger 
  om 
  granit. 
  Chr. 
  Yid.-Selsk. 
  Fork. 
  1881. 
  No. 
  9. 
  

   p. 
  11«. 
  Man 
  træfPer 
  syenitgrænsen 
  omtrent 
  10 
  minutters 
  

   gang 
  fra 
  badet. 
  Idet 
  man 
  nærmer 
  sig 
  denne, 
  gaar 
  man 
  under 
  

   en 
  række 
  steile 
  NdàggQ, 
  som 
  viser 
  foldede 
  og 
  snoede, 
  hærdede 
  

   silurlag, 
  hvilke 
  efter 
  sin 
  habitus 
  maa 
  henregnes 
  til 
  etage 
  4. 
  

   I 
  disse 
  sætter 
  op 
  nogle 
  gange 
  af 
  porfyragtig 
  syenit. 
  Porfyr- 
  

   agtig 
  er 
  ogsaa 
  den 
  varietet 
  af 
  den 
  store 
  syenitmasse, 
  som 
  er 
  

   grensen 
  nærmest, 
  jeg 
  har 
  skridtet 
  til 
  mindst 
  70 
  m. 
  Den 
  be- 
  

   staar 
  af 
  en 
  finkornet 
  til 
  tæ.t, 
  lidt 
  rødlig 
  grundmasse, 
  livori 
  der 
  

   ligger 
  indstrøet 
  røde 
  feldspatkrystaller. 
  Den 
  porfyriske 
  syenit 
  

   sender 
  en 
  horizontal 
  udløber 
  mod 
  syd 
  ind 
  i 
  siluren. 
  En 
  lig- 
  

   nende 
  udløber 
  er 
  maaske 
  ogsaa 
  den 
  porf^a^iske 
  syenit, 
  der 
  iagt- 
  

   tages 
  nedenfor 
  langs 
  Grefsenterrassens 
  flade 
  (se 
  Vogts 
  profil 
  no. 
  2). 
  

  

  Nær 
  grensen 
  oppe 
  ved 
  veien 
  finder 
  man 
  i 
  en 
  ur, 
  hvis 
  stene 
  

   bestaar 
  af 
  eiendommelig 
  hærdede 
  siluriske 
  bergarter, 
  en 
  varietet, 
  

  

  