﻿Greologiske 
  notiser 
  fra 
  Kristianiaegnen. 
  121 
  

  

  som 
  har 
  porfyrisk 
  struktur. 
  Man 
  kan 
  let 
  finde 
  forekomststedet, 
  

   maar 
  man 
  mærker 
  sig, 
  at 
  der 
  nogle 
  faa 
  skridt 
  længere 
  mod 
  nord 
  

   ligger 
  en 
  stor 
  sten 
  nedenfor 
  veien. 
  De 
  samme 
  bergarter, 
  som 
  

   man 
  finder 
  løse, 
  kan 
  man 
  iagttage 
  faststaaende 
  ovenfor 
  uren 
  

   og 
  paa 
  skraaningen 
  nedenfor 
  veien. 
  De 
  er 
  temmelig 
  massive 
  

   og 
  viser 
  kun 
  undtagelsesvis 
  lagning; 
  men 
  de 
  gaar 
  uden 
  grense 
  

   over 
  i 
  tydelige 
  siluriske 
  bergarter, 
  saa 
  jeg 
  ikke 
  kan 
  tvivle 
  

   paa, 
  at 
  de 
  liører 
  til 
  disse. 
  At 
  de 
  ved 
  mikroskopisk 
  under- 
  

   søgelse 
  viser 
  sig 
  ganske 
  krystallinske, 
  er 
  ikke 
  paafaldende, 
  

   da 
  man 
  netop 
  fra 
  den 
  herværende 
  contactzone 
  kj 
  ender 
  denne 
  

   struktur 
  (Cnf. 
  Penck: 
  Ueber 
  einige 
  Kontaktgesteine 
  d. 
  Kr. 
  -Silur- 
  

   becken. 
  Nyt 
  Mag. 
  f. 
  Naturv. 
  25de 
  bind. 
  1880 
  p. 
  76 
  og 
  Brøg- 
  

   ger 
  1. 
  c. 
  p. 
  329). 
  Paafaldende 
  er 
  det 
  dog 
  altid 
  at 
  finde 
  den 
  

   porfyriske 
  struktur, 
  som 
  ellers 
  er 
  saa 
  karakteristisk 
  for 
  erup- 
  

   tive 
  bergarter, 
  hos 
  siluriske 
  skifere 
  ; 
  det 
  er 
  et 
  ganske 
  talende 
  

   ividnesbyrd 
  for, 
  at 
  de 
  contactmetamorfoserede 
  bergarter 
  kan 
  

   antage 
  en 
  struktur 
  lignende 
  eruptivernes, 
  idet 
  de 
  bringes 
  un- 
  

   der 
  samme 
  betingelser, 
  temperatur 
  m. 
  m. 
  som 
  de. 
  Noget 
  lig- 
  

   nende 
  bergarter 
  er 
  af 
  Lössen 
  fremfundne 
  blandt 
  Harzens 
  

   contactmetamorfoserede 
  skifere. 
  

  

  Grrundmassen 
  i 
  den 
  porfyriske 
  bergart 
  er 
  temmelig 
  lys 
  

   graa 
  og 
  ser 
  allerede 
  med 
  blotte 
  øine 
  betragtet 
  finkornet 
  ud; 
  

   de 
  iliggende 
  feldspatkrystaller 
  er 
  hvidlige 
  og 
  uden 
  skarpe 
  

   grenser 
  mod 
  omgivelsen 
  ; 
  inde 
  i 
  hver 
  af 
  dem 
  bemærker 
  man 
  gjerne 
  

   en 
  eller 
  et 
  par 
  smaa 
  mørke 
  pletter. 
  Bergarten 
  er 
  ofte 
  gjen- 
  

   nemsat 
  at 
  smaa, 
  lyse, 
  tildels 
  noget 
  rødlige, 
  en 
  eller 
  et 
  par 
  milli- 
  

   meter 
  brede, 
  aarelignende 
  striber, 
  der 
  som 
  feldspatkrystallerne 
  

   er 
  henflydende 
  med 
  omgivelsen. 
  Langs 
  midten 
  af 
  dem 
  stræk- 
  

   ker 
  sig 
  i 
  regelen 
  en 
  næsten 
  haarfin 
  stribe 
  mørke 
  mineraler. 
  

  

  Den 
  omhandlede 
  bergarts 
  grundmasse 
  har 
  ved 
  mikrosko- 
  

   pisk 
  undersøgelse 
  vist 
  sig 
  hovedsagelig 
  at 
  beståa 
  af 
  feldspat, 
  

   der 
  forekommer 
  i 
  listeformede 
  individer, 
  mest 
  paa 
  omtrent 
  

   ^ 
  millimeters 
  størrelse 
  ; 
  ofte 
  ser 
  man, 
  at 
  de 
  paa 
  engang 
  i 
  

   sj^nsfeltet 
  optrædende 
  krystaller 
  viser 
  en 
  tilnærmelse 
  til 
  ind- 
  

   byrdes 
  parallellitet. 
  Feldspaten 
  synes 
  gj 
  ennemgaaende 
  at 
  

   være 
  plagioklas; 
  men 
  den 
  er 
  for 
  en 
  stor 
  del 
  forurenet 
  ved 
  

   indsprængninger 
  af 
  et 
  undertiden 
  til 
  brunlige, 
  lidet 
  gjennem- 
  

   sigtige 
  flekker 
  forenet 
  mineral, 
  saa 
  tvillingstribningen 
  van- 
  

   skelig 
  kan 
  erkj 
  endes. 
  I 
  større 
  flekker 
  optræder 
  brunlige 
  ag- 
  

   gregater 
  af 
  biotit, 
  til 
  hvilket 
  mineral 
  jeg 
  skulde 
  være 
  tilbøielig 
  

  

  