﻿134 
  Hans 
  Reusch. 
  

  

  ForryJcningslinjen 
  langs 
  nordsiden 
  af 
  Ekeberg. 
  Langt 
  vig- 
  

   tigere 
  end 
  disse 
  forrykningslinjer 
  er 
  dog 
  den, 
  efter 
  hvilken 
  grund- 
  

   fj 
  eldet 
  i 
  Ekeberg 
  er 
  rykket 
  op 
  i 
  forhold 
  til 
  siluren 
  i 
  Kristi 
  ania- 
  

   dalen*). 
  Paa 
  Ekebergets 
  nordskraaning 
  ned 
  mod 
  Oslo 
  har 
  man, 
  

   som 
  bekjendt, 
  etage 
  2 
  leiret 
  ind 
  til 
  grundfjeldet, 
  medens 
  etage 
  1 
  

   (saavidt 
  man 
  hidtil 
  ved) 
  mangler, 
  maaske, 
  skulde 
  jeg 
  tro, 
  af 
  den 
  

   grund, 
  at 
  grenselinjen 
  her 
  er 
  en 
  forrykningslinje. 
  Denne 
  forryk- 
  

   ningslinje 
  overskjærer 
  lagbygningens 
  strøgretning 
  under 
  en 
  skjæv 
  

   vinkel. 
  Følger 
  man 
  den 
  østover, 
  ligger 
  ved 
  Ryenbergveien 
  (mærke- 
  

   sten 
  29) 
  allerede 
  etage 
  3 
  lige 
  ved 
  grundfjeldet, 
  og 
  ikke 
  langt 
  her- 
  

   fra, 
  ved 
  En 
  ebak 
  veien 
  (mærkesten 
  30), 
  lag 
  af 
  etage 
  4 
  kun 
  faa 
  

   skridt 
  fra 
  gneisgrensen. 
  Har 
  man 
  passeret 
  mærkesten 
  31, 
  følger 
  

   man 
  en 
  mod 
  nø. 
  skraanende 
  ryg 
  af 
  etage 
  4, 
  som 
  ved 
  en 
  liden 
  

   forsænkning 
  er 
  adskilt 
  fra 
  grundfjeldet. 
  Man 
  kommer 
  saa 
  til 
  Ny- 
  

   gaard 
  mølle. 
  Denne 
  benytter 
  en 
  fos, 
  hvis 
  oprindelse 
  sandsynligvis 
  

   staar 
  i 
  forbindelse 
  med 
  forrykningslinjen. 
  Loelven 
  kommer 
  nem- 
  

   lig 
  her 
  flydende 
  med 
  langsomt 
  fald 
  over 
  etage 
  4, 
  hvis 
  lag 
  hælde 
  

   i 
  nordlig 
  retning 
  og 
  stryger, 
  som 
  det 
  kunde 
  sees 
  fra 
  elvens 
  syd- 
  

   side, 
  under 
  en 
  spids 
  vinkel 
  ind 
  mod 
  grundfjeldets 
  grenselinje. 
  

   Men 
  netop 
  der, 
  hvor 
  elven 
  træffer 
  grensen, 
  som 
  den 
  derpaa 
  følger 
  

   et 
  stykke, 
  kaster 
  den 
  sig 
  i 
  stryg 
  og 
  fos; 
  man 
  kan 
  ikke 
  tænke 
  sig 
  

   andet, 
  end 
  at 
  forrykningslinjen 
  i 
  høi 
  grad 
  har 
  lettet 
  erosionen 
  og 
  

   saaledes 
  foraarsaget 
  elveleiets 
  pludselige 
  skraaning. 
  Grundfi 
  eldet 
  

   stiger 
  her 
  op 
  med 
  en 
  steil, 
  utilgjængelig 
  skrænt. 
  Videre 
  østover 
  

   grenser 
  fremdeles 
  etage 
  4 
  til 
  grundfjeldet; 
  langs 
  dette 
  er 
  der 
  en 
  

   forsænkning, 
  medens 
  siluren 
  hæver 
  sig 
  i 
  hauger 
  nærmest 
  foran. 
  

   Ved 
  Bryns 
  mølle 
  har 
  man 
  imidlertid 
  atter 
  ældre 
  afleiringer, 
  alun- 
  

   skifer 
  (gjennemsat 
  af 
  »evritporfyr«) 
  i 
  dagen. 
  

  

  Allerede 
  ved 
  en 
  tidligere 
  leilighed 
  har 
  jeg 
  omtalt 
  (1. 
  c. 
  p. 
  120), 
  

   at 
  jeg 
  er 
  tilbøielig 
  til 
  at 
  antage 
  den 
  forandrede 
  grundfjeldzone 
  

   langs 
  forrykningslinjen 
  for 
  »en 
  mekanisk 
  kontaktzone«, 
  det 
  vil 
  

   sige 
  en 
  zone, 
  hvor 
  bergarternes 
  forandringer 
  ikke 
  er 
  fremkaldte 
  

   ved 
  en 
  eruptivs 
  nærhed, 
  men 
  derved, 
  at 
  en 
  masse 
  er 
  forskudt 
  i 
  

   forhold 
  til 
  en 
  anden. 
  Denne 
  mekaniske 
  kontaktzone, 
  som 
  før 
  væ- 
  

   sentlig 
  er 
  omtalt 
  fra 
  Ekebergets 
  vestskraaning, 
  kan 
  ogsaa 
  stu- 
  

   deres 
  paa 
  dets 
  nordside. 
  Gneisen 
  er 
  ofte 
  uden 
  tydelig 
  lagning 
  

  

  *■) 
  Se 
  Brøgger 
  1. 
  c. 
  p. 
  220. 
  Cnf. 
  p. 
  214. 
  Reusch. 
  Silurfossiler 
  og 
  pressede 
  

   konglomerater 
  i 
  Bergensskifrene 
  p. 
  120, 
  Anm. 
  

  

  