﻿Geologiske 
  notiser 
  fi*a 
  Kristianiaegnen. 
  135 
  

  

  og 
  paafaldende 
  rig 
  paa 
  klorit. 
  Den 
  indeholder 
  pegmatitaarer*) 
  og 
  

   talrige 
  kloritbelagte 
  sprækker, 
  er 
  opfyldt 
  af 
  svovlkis 
  og 
  dertil 
  un- 
  

   dertiden 
  paa 
  en 
  eiendommelig 
  maade 
  opdelt 
  i 
  senere 
  sammenkit- 
  

   tede 
  stykker 
  (lige 
  ved 
  merkesten 
  24 
  er 
  der 
  f. 
  eks. 
  en 
  breccie). 
  

   Kvarts 
  i 
  smaa 
  aarer 
  og 
  større 
  partier 
  er 
  hyppig. 
  Et 
  punkt, 
  hvor 
  

   man 
  godt 
  kan 
  se 
  forskjellen 
  mellem 
  gneisen 
  ved 
  grensen 
  og 
  

   længer 
  vække 
  fra 
  denne, 
  er 
  ved 
  Ryenbergveien 
  (merkesten 
  29). 
  

   Efteråt 
  man 
  her 
  har 
  passeret 
  nogle 
  forladte 
  stenbrud 
  i 
  etage 
  3b 
  

   og 
  c, 
  hvis 
  indviklede 
  lagstillinger 
  ikke 
  er 
  ganske 
  let 
  at 
  tyde, 
  be- 
  

   raærker 
  man 
  i 
  det 
  sidste 
  brud 
  noget 
  »oligoklasporfyr«, 
  der 
  ved 
  en 
  

   liden 
  smule 
  sort 
  skifer 
  er 
  adskilt 
  fra 
  svovlkisholdig 
  forandret 
  gneis. 
  

   Denne 
  vedvarer 
  nu 
  et 
  stykke 
  langs 
  veien, 
  hvor 
  man 
  ogsaa 
  pas- 
  

   serer 
  en 
  større 
  kvartsmasse; 
  men 
  saa 
  afløses 
  den 
  af 
  graa 
  gneis, 
  

   som 
  navnlig 
  godt 
  kan 
  studeres 
  i 
  et 
  stenbrud 
  ved 
  den 
  øvre 
  del 
  af 
  

   den 
  herværende 
  skraaning. 
  Gneisen 
  er 
  nu 
  blevet 
  ganske 
  almin- 
  

   ■delig, 
  graa, 
  smaakornet, 
  smukt 
  laget 
  og 
  indeholder 
  to 
  glimmere, 
  

   sort 
  og 
  hvid. 
  Vil 
  man 
  udstrække 
  vandringen 
  videre, 
  kan 
  man 
  

   samtidig 
  overbevise 
  sig 
  om, 
  at 
  gneisens 
  strøg 
  er 
  gjennemgaaende 
  

   nordligt 
  eller 
  nordnordvestligt 
  og 
  altsaa 
  gaar 
  paatvers 
  af 
  grense- 
  

   linjen 
  med 
  silur; 
  faldet 
  er 
  vestligt, 
  40° 
  til 
  steilt. 
  

  

  Silurens 
  forandringer 
  ved 
  grensen 
  har 
  jeg 
  mindre 
  lagt 
  merke 
  

   til; 
  dog 
  vil 
  jeg 
  henlede 
  opmerksomheden 
  paa 
  det 
  eiendommelige 
  

   udseende, 
  som 
  etage 
  4 
  viser 
  ved 
  merkesten 
  34, 
  og 
  de 
  af 
  tidligere 
  

   iagttagere 
  allerede 
  bemærkede 
  talrige 
  speilende 
  glidningsflader 
  i 
  

   alunskiferen 
  ved 
  Oslo. 
  

  

  Den 
  her 
  beskrevne 
  forrykningslinje 
  overskjærer, 
  som 
  antydet, 
  

   silurfoldernes 
  akselinjer 
  paaskraa; 
  linjen 
  paa 
  Ekebergets 
  vestside, 
  

   hvis 
  fortsættelse 
  sandsynligvis 
  kan 
  søges 
  langs 
  Akershusklippens 
  

   vestskrænt, 
  gaar 
  paatvers 
  af 
  dem. 
  Grundfjeldets 
  oprykning 
  synes 
  

   saaledes 
  at 
  være 
  uaf 
  hængig 
  af 
  og 
  senere 
  indtruffet 
  end 
  foldningen 
  ; 
  

   Ekebergets 
  skraaning 
  kan 
  derfor 
  heller 
  ikke 
  antages 
  at 
  have 
  dan- 
  

   net 
  nogen 
  støtteflade 
  ligeoverfor 
  denne. 
  Da 
  den 
  heller 
  ikke 
  

   kan 
  formodes 
  at 
  have 
  været 
  nogen 
  kystrand 
  ved 
  det 
  fordums 
  

  

  *) 
  F. 
  eks. 
  nedenfor 
  merkesten 
  24. 
  Pegmatitaarer 
  forekommer 
  ogsaa 
  længer 
  

   inde 
  i 
  grundfj 
  eldet 
  ; 
  saaledes 
  er 
  der 
  ved 
  veien 
  kort 
  i 
  n. 
  for 
  Abildsø 
  for- 
  

   sagt 
  feldspatdrift 
  paa 
  en 
  ikke 
  nbetydelig 
  pegmatitforekomst; 
  dog 
  skulde 
  

   jeg 
  tro, 
  at 
  man 
  ved 
  nærmere 
  undersøgelse 
  vil 
  finde, 
  at 
  pegmatitens 
  op- 
  

   træden 
  ved 
  grensen, 
  i 
  det 
  raindste 
  for 
  en 
  del, 
  staar 
  i 
  et 
  vist 
  forhold 
  

   til 
  den. 
  

  

  