﻿136 
  Hans 
  Reuscli. 
  

  

  silurhav, 
  ledes 
  man 
  til 
  at 
  antage, 
  at 
  den 
  mægtige 
  silurform 
  atio#\ 
  

   engang 
  har 
  hävt 
  en 
  større 
  udhredelse 
  i 
  sv. 
  for 
  Kristiania 
  end 
  nu; 
  , 
  

   manglen 
  af 
  grovere 
  sedimenter, 
  som 
  kunde 
  antyde 
  nærheden 
  af 
  f 
  

   en 
  fastlandskyst, 
  tyder 
  paa 
  det 
  samme. 
  Forresten 
  foreligger 
  der 
  

   endnu 
  ikke 
  forstudier 
  nok 
  til, 
  at 
  man 
  nøicre 
  kan 
  tale 
  om, 
  hvor 
  

   vidt 
  denne 
  udhredelse 
  har 
  gaaet. 
  i 
  

  

  Forryhning 
  ernes 
  alder. 
  Medens 
  de 
  fra 
  Nordre 
  Grundvik 
  og 
  ' 
  

   Ladegaardsøens 
  sydkyst 
  omtalte 
  forskyvninger 
  mellem 
  flager 
  af 
  ' 
  

   etage 
  3 
  raaa 
  antages 
  at 
  hænge 
  sammen 
  med 
  silurens 
  foldning, 
  er 
  ■ 
  

   der 
  andre 
  forrykninger, 
  f 
  eks. 
  Ekebergets, 
  som 
  er 
  yngre 
  end 
  

   denne, 
  samt 
  atter 
  andre^ 
  som, 
  sikkerlig 
  har 
  fundet 
  sted, 
  efteråt 
  

   vore 
  postsiluriske 
  porfyrdækker 
  var 
  udflydte. 
  Se 
  forfatterens 
  op- 
  

   sats 
  »En 
  iagttagelse 
  paa 
  vestsiden 
  af 
  Kolsaas« 
  (»Naturen« 
  1882. 
  

   p. 
  63). 
  Poruden 
  paa 
  sidstnævnte 
  sted 
  vil 
  jeg 
  henlede 
  opmærk- 
  

   somheden 
  paa 
  stenbruddet 
  nær 
  skydehanen 
  ved 
  Bragernæs 
  kirke 
  

   i 
  Drammen 
  *). 
  Man 
  har 
  her 
  kvartsporfyr, 
  som 
  har 
  noget 
  eien- 
  

   dommelig 
  brudstykkeagtigt 
  ved 
  sig. 
  Den 
  hviler 
  paa 
  rød 
  tuf, 
  un- 
  

   der 
  hvilken 
  kommer 
  rødlig 
  orthoklasporfyr 
  ; 
  man 
  ser 
  her 
  ganske 
  

   smaa 
  men 
  meget 
  smukke 
  forrykninger 
  af 
  grenselinjen 
  mellem 
  

   kvartsporfyr 
  og 
  tuf; 
  etsteds, 
  hvor 
  den 
  forrykkende 
  spalte 
  er 
  lidt 
  

   bredere 
  end 
  ellers, 
  viser 
  den 
  sig 
  fyldt 
  medbreccie 
  af 
  kvartspor- 
  

   fyr 
  sammenkittet 
  med 
  kvarts. 
  Tuffens 
  lagning, 
  som 
  ogsaa 
  de 
  

   dermed 
  konforme 
  grenseflader 
  med 
  over- 
  og 
  underliggende 
  berg- 
  

   arter 
  er 
  her 
  temmelig 
  skraatstillede. 
  Se 
  Kjerulfs 
  profil 
  i 
  »Ud- 
  

   sigt 
  over 
  det 
  sydlige 
  Norges 
  geologi« 
  p. 
  56. 
  Det 
  er 
  vel 
  her 
  

   som 
  ved 
  andre 
  dele 
  af 
  vore 
  porfyrdækker**) 
  sandsynligt, 
  at 
  denne 
  

   stilling 
  skyldes 
  dislocationer. 
  

  

  I 
  forbindelse 
  med 
  denne 
  porfyrdækkernes 
  stilling 
  staar 
  og- 
  

   saa 
  de 
  af 
  dem 
  opbyggede 
  egnes 
  relief, 
  der 
  for 
  en 
  væsentlig 
  

   del 
  synes 
  betinget 
  i 
  den 
  oprindelig 
  givne 
  geologiske 
  bygning 
  

   af 
  landet, 
  Mærkelig 
  er 
  f. 
  eks. 
  Krogskovens 
  høideforhold, 
  saa- 
  

   ledes 
  som 
  de 
  f. 
  eks. 
  kan 
  sees 
  af 
  Nysoms 
  hydrografiske 
  kart 
  

   over 
  det 
  sydlige 
  Norge. 
  Vandskjellet 
  strækker 
  sig 
  langs 
  med 
  

   Tyrifjordens 
  og 
  Stensfjordens 
  østlige 
  bred, 
  ganske 
  nær 
  denne, 
  

   saaledes 
  at 
  f. 
  eks. 
  våndet 
  fra 
  Bunderud 
  tjern 
  lige 
  ved 
  Klev- 
  

  

  *) 
  Herfra 
  har 
  man 
  en 
  tegjning 
  af 
  Gr. 
  vom 
  Kath 
  i 
  »Neues 
  Jahrb. 
  f. 
  Min. 
  etc 
  

   1869«. 
  

   **) 
  Se 
  f. 
  eks. 
  Kjerulf. 
  Das 
  Christiania 
  Silurbecken 
  p. 
  62. 
  

  

  