﻿140 
  Hans 
  Reuscli. 
  

  

  nok 
  saaledes 
  i 
  sin 
  helhed 
  betragtet; 
  men 
  paa 
  de, 
  forresten 
  faa 
  

   steder, 
  livor 
  jeg 
  har 
  havt 
  anledning 
  til 
  at 
  undersøge 
  det 
  i 
  sine 
  

   enkeltheder, 
  er 
  dog 
  fundet 
  flere 
  afvigelser 
  end 
  egentlig 
  ventet. 
  

   Man 
  maa 
  sandsynligvis 
  vogte 
  sig 
  for 
  at 
  lægge 
  ensidig 
  vægt 
  paa 
  

   de 
  i 
  stenbrud 
  gjorte 
  observationer. 
  For 
  anlæg 
  af 
  disse 
  har 
  man 
  

   vistnok 
  fortrinsvis 
  opsøgt 
  steder, 
  hvor 
  bænkningen 
  er 
  god, 
  og 
  de 
  

   er 
  af 
  den 
  grund, 
  som 
  ogsaa 
  fordi 
  fjeldet 
  i 
  dem 
  gjerne 
  er 
  vel 
  blot- 
  

   tet, 
  særlig 
  skikkede 
  til 
  studium 
  af 
  det 
  her 
  omhandlede 
  fænomen. 
  

   Men 
  man 
  har 
  paa 
  den 
  anden 
  side, 
  for 
  lettere 
  udvindings 
  skyld, 
  

   især 
  anlagt 
  bruddene 
  netop 
  paa 
  skraaninger, 
  hvor 
  bænkningen 
  hæl- 
  

   der 
  i 
  samme 
  retning 
  som 
  terrænet. 
  Dette 
  maa 
  man 
  tage 
  i 
  be- 
  

   tragtniug 
  for 
  ikke 
  at 
  gjøre 
  overensstemmelsen 
  større 
  end 
  den 
  i 
  

   virkeligheden 
  er. 
  

  

  De 
  observationer, 
  jeg 
  har 
  havt 
  anledning 
  at 
  gjøre, 
  er 
  følgende. 
  

   Naar 
  man 
  vandrer 
  langs 
  Sognsvandets 
  østside, 
  sees 
  i 
  syd 
  ingen 
  

   typisk 
  bænkning; 
  enten 
  har 
  man 
  kun 
  uregelmæssige 
  sprækker, 
  til- 
  

   dels 
  kun 
  ganske 
  faa, 
  eller 
  ogsaa 
  lidet 
  betydende 
  systemer, 
  som 
  

   ikke 
  kan 
  bringes 
  i 
  forbindelse 
  med 
  nogen 
  almindelige 
  bænkning. 
  

   Tydelig 
  saadan 
  faldende 
  10° 
  — 
  15° 
  mod 
  v. 
  ser 
  man 
  først 
  i 
  et 
  sten- 
  

   brud 
  i 
  v, 
  for 
  veien. 
  Lidt 
  østenfor 
  veien 
  her 
  er 
  bænkningen 
  svæ- 
  

   vende. 
  Noget 
  længere 
  nord 
  kommer 
  man 
  til 
  et 
  østenfor 
  veien 
  

   liggende 
  brud, 
  hvor 
  bænkninger 
  falder 
  særdeles 
  vakkert 
  10° 
  — 
  15° 
  

   mod 
  ø; 
  altsaa 
  fra 
  våndet. 
  Bergarten 
  lagde 
  jeg 
  her 
  lidt 
  nøiere 
  

   mærke 
  til; 
  den 
  er 
  granit 
  og 
  har 
  som 
  bergarten 
  ellers 
  ved 
  Sogns- 
  

   vandet 
  et 
  violetagtigt 
  skjær, 
  hvorpaa 
  den 
  ogsaa 
  i 
  løse 
  stykker 
  

   kan 
  skilles 
  fra 
  den 
  ellers 
  til 
  bygningssten 
  saa 
  almindelige 
  Grefsen- 
  

   bergart. 
  Yidere 
  frem 
  træffes 
  et 
  brud, 
  hvor 
  bænkene 
  dels 
  hælder 
  

   7° 
  mod 
  sv., 
  dels 
  synes 
  at 
  ligge 
  temmelig 
  fladt. 
  Nu 
  kommer 
  man 
  

   til 
  nogle 
  brud 
  ved 
  et 
  lidet 
  tjern, 
  Svartkulpen, 
  østenfor 
  veien. 
  

   Bænkningen 
  er 
  her 
  for 
  en 
  delsvævende; 
  forresten 
  har 
  jeg 
  noteret 
  

   fald 
  ca. 
  15° 
  mod 
  oso., 
  fald 
  omtrent 
  under 
  samme 
  vinkel 
  mod 
  sv. 
  

   samt 
  fald 
  mod 
  n. 
  t. 
  o. 
  ; 
  nogle 
  steder 
  er 
  bænkningen 
  lidet 
  tydelig. 
  

   Naar 
  man 
  erindrer, 
  at 
  den 
  omhandlede 
  strækning 
  ved 
  Sognsvandet 
  i 
  

   det 
  hele 
  er 
  flad 
  med 
  smaa 
  ujævnheder, 
  stemmer 
  det 
  vistnok 
  overens 
  

   dermed, 
  at 
  bænkningen 
  gjennemgaaende 
  er 
  svævende 
  med 
  svage 
  

   fald 
  ; 
  men 
  nogen 
  udpræget 
  hældning 
  mod 
  våndet 
  var 
  her 
  ikke 
  at 
  se. 
  

  

  Paa 
  vestsiden 
  af 
  Maridalsvandet 
  nær 
  dets 
  sydende 
  har 
  man 
  

   nogle 
  forladte 
  brud 
  paa 
  smaakornet, 
  tildels 
  ogsaa 
  middelskornet 
  

   granit. 
  Den 
  er 
  for 
  det 
  meste 
  uregelmæssig 
  opsprukket. 
  Enkelte 
  

   punkter 
  saaes 
  dog 
  en 
  lodretstaaende, 
  udpræget 
  mod 
  ssv. 
  strygende 
  

  

  