﻿Geologiske 
  notiser 
  fra 
  Kristianiaegnen. 
  141 
  

  

  iopspaltning. 
  Østenfor 
  veien 
  har 
  man 
  lidt 
  længere 
  nord 
  en 
  lang- 
  

   strakt, 
  temmelig 
  lav 
  syenitryg 
  med 
  steiltstaaende 
  opspaltning 
  i 
  

   isamme 
  retning, 
  i 
  hvilken 
  ogsaa 
  ryggens 
  længdedimension 
  falder. 
  

  

  Paa 
  det 
  før 
  omtalte 
  punkt, 
  hvor 
  porfyragtig 
  syenit 
  og 
  silur 
  

   støder 
  til 
  hinanden 
  ved 
  spadserveien 
  i 
  n. 
  for 
  Grefsen 
  had, 
  kunde 
  

   jeg 
  ikke 
  ret 
  faa 
  rede 
  paa 
  den 
  af 
  Yogt 
  her 
  angivne 
  hænkning 
  pa- 
  

   rallelt 
  med 
  grensefladen, 
  men 
  maaske 
  har 
  jeg 
  ikke 
  fundet 
  det 
  

   rette 
  punkt. 
  Lidt 
  længer 
  mod 
  n. 
  ved 
  veien 
  bemærkedes 
  etsteds 
  

   hænkning 
  hældende 
  65° 
  mod 
  ø., 
  endvidere 
  end 
  nordligere 
  i 
  et 
  

   stenbrud, 
  hvor 
  syeniten 
  førte 
  lidt 
  kvarts, 
  en 
  ujævn 
  hænkning 
  hæl- 
  

   dende 
  nogle 
  faa 
  grader 
  mod 
  v., 
  medens 
  selve 
  fjeldets 
  heldning 
  her 
  

   er 
  omtrent 
  20° 
  i 
  denne 
  retning. 
  Forresten 
  er 
  der 
  langs 
  Grefsen- 
  

   terrassen 
  en 
  i 
  syeniten 
  udpræget, 
  omtrent 
  lodretstaaende, 
  n. 
  — 
  s.- 
  

   M 
  stry 
  gen 
  de 
  afsondring, 
  hvis 
  tilstedeværelse 
  synes 
  at 
  have 
  betinget 
  

   de 
  talrige 
  herværende 
  steile 
  yægge. 
  

  

  En 
  særegenhed 
  viste 
  (1873) 
  opspaltningen 
  af 
  den 
  kvartsførende 
  

   syenit 
  eller 
  granit 
  paa 
  en 
  liden 
  klippeflade 
  i 
  et 
  stenbrud 
  vest 
  for 
  

   Sognsvand. 
  Til 
  en 
  middelskornet 
  varietet 
  af 
  bergarten 
  stødte 
  en 
  

   finkornet, 
  som 
  ogsaa 
  forekom 
  i 
  smaa, 
  omkring 
  nævestore 
  partier 
  

   inde 
  i 
  hin. 
  Saavel 
  det 
  større 
  parti 
  af 
  finkornet 
  syenit 
  som 
  disse 
  

   smaa 
  indeslutninger 
  var 
  gjennemsat 
  af 
  et 
  eget 
  system 
  steiltstaaende 
  

   nord 
  — 
  sydgaaende 
  smaasprækker 
  , 
  hvortil 
  man 
  ikke 
  saa 
  noget 
  i 
  

   den 
  anden 
  varietet. 
  Det 
  turde 
  være 
  et 
  spørgsmaal, 
  om 
  man 
  ikke 
  

   ved 
  nærmere 
  undersøgelse 
  finder 
  det 
  gjennemgaaende, 
  at 
  bænknin- 
  

   gen 
  staar 
  i 
  et 
  afhængighedsforhold 
  til 
  de 
  forskjellige 
  syenit- 
  og 
  

   granit-varieteters 
  optræden. 
  

  

  Frognersæteren. 
  Veien 
  hertil 
  passerer 
  ved 
  Svenstuen 
  syenit- 
  

   grensen, 
  syd 
  for 
  hvilken 
  man 
  har 
  en 
  meget 
  metamorfoseret 
  silur 
  

   med 
  en 
  og 
  anden 
  gang 
  af 
  finkornet, 
  graa 
  syenit. 
  Indtil 
  pladsen 
  

   »Bakken« 
  gaar 
  man 
  over 
  smaakornet, 
  graalig 
  og 
  rødlig 
  syenit; 
  lidt 
  

   i 
  nord 
  for 
  nævnte 
  plads 
  beroærkes 
  ved 
  veien 
  breccie 
  lignende 
  den, 
  

   man 
  møder 
  høiere 
  oppe. 
  Mellem 
  Bakken 
  og 
  Frognersæteren 
  har 
  

   man 
  en 
  porfyrisk, 
  rødlig 
  glimmersyenit 
  med 
  en 
  temmelig 
  grovkor- 
  

   net 
  grundmasse 
  og 
  deri 
  liggende, 
  i 
  end 
  større 
  maal 
  udviklede 
  

   feldspatkrystaller. 
  Kort 
  nedenfor 
  sæteren 
  har 
  man 
  nogle 
  veiskjæ- 
  

   ringer 
  gjennom 
  breccie. 
  Sydligst 
  saaes 
  stykker 
  af 
  grov- 
  og 
  smaa- 
  

   kornet 
  syenit 
  sammenkittede 
  ved 
  en 
  porfyr 
  bestaaende 
  af 
  en 
  graalig 
  

  

  