﻿142 
  Hans 
  Reuscli. 
  

  

  grundmasse 
  med 
  iliggende 
  røde 
  feldspatkrystaller 
  og 
  sraaa 
  kvarts- 
  

   individer; 
  et 
  andet 
  sted 
  saaes 
  en 
  porfyr 
  ogsaa 
  i 
  brudstykkerne. 
  

   Bindemidlet 
  er 
  undertiden 
  meget 
  sparsomt 
  tilstede, 
  tildels 
  er 
  det 
  

   meget 
  forvitret, 
  ja 
  den 
  hele 
  breccie 
  kan 
  for 
  en 
  stor 
  del 
  være 
  ganske 
  

   opsmulret; 
  det 
  er 
  derfor 
  ikke 
  let 
  nøiere 
  at 
  angi 
  ve 
  dets 
  natur*). 
  Naar 
  

   man 
  fra 
  Frognersæteren 
  vandrer 
  hen 
  til 
  det 
  bekjendte 
  udsigtstaarn, 
  

   forlader 
  man 
  snart 
  den 
  porfyriske 
  syenit 
  med 
  grovkornet 
  grund- 
  

   masse 
  og 
  kommer 
  ind 
  paa 
  en 
  anden 
  varietet 
  med 
  finkornet 
  grund- 
  

   masse 
  og 
  talrige 
  iliggende 
  feldspatkrystaller 
  ; 
  den 
  er 
  gjerne 
  kaolini- 
  

   seret 
  i 
  huden. 
  Ved 
  selve 
  taarnet 
  har 
  man 
  finkornet 
  ikke 
  porfyrisk 
  

   syenit. 
  

  

  Krogskoven. 
  Fra 
  Bærums 
  jernværk 
  indtil 
  Langebro 
  vandrer 
  

   man 
  over 
  feldspatporfyr, 
  en 
  benævnelse, 
  som 
  her 
  tåges 
  i 
  den 
  paa 
  

   vore 
  geologiske 
  karter 
  anvendte 
  betydning. 
  Feldspatporfyren 
  fore- 
  

   kom 
  i 
  flere, 
  lidet 
  afvigende 
  varieteter 
  og 
  var 
  tildels 
  mandelsten. 
  

   Kort 
  i 
  n. 
  for 
  Bærums 
  værk 
  passeres, 
  der 
  hvor 
  terrænets 
  skraaning 
  

   ophører, 
  omtrent 
  ved 
  »Pladsen<'f, 
  en 
  finkornet, 
  mørk 
  bergart, 
  maaske 
  

   en 
  diabas, 
  hvilken 
  forekommer 
  i 
  bænke 
  faldende 
  20° 
  mod 
  nnv. 
  

   Lidt 
  i 
  s. 
  for 
  det 
  høieste 
  punkt 
  af 
  veien 
  bemærkes 
  lige 
  ved 
  denne, 
  

   paa 
  et 
  fladt 
  svaberg, 
  rundede 
  stykker 
  (omkring 
  10 
  cm. 
  store) 
  af 
  

   en 
  feldspatporfyr 
  med 
  udskilte 
  feldspatkrystaller, 
  hvilke 
  stykker 
  

   laa 
  i 
  en 
  nærstaaende 
  bergart 
  uden 
  saadanne 
  krystaller. 
  Kort 
  før 
  

   man 
  kommer 
  til 
  Langebro, 
  i 
  bakken 
  nemlig, 
  som 
  fører 
  ned 
  til 
  

   dette 
  sted, 
  begynder 
  augitporfyr, 
  diabas 
  med 
  porfyrisk 
  udskilte 
  

   augitkrystaller. 
  Denne 
  bergart 
  og 
  diabas 
  uden 
  udskilte 
  krystaller 
  

   har 
  nogen 
  udbredelse 
  her; 
  tildels 
  ser 
  man 
  antydning 
  til 
  en 
  afson- 
  

   dring 
  i 
  søiler, 
  som 
  ikke 
  staar 
  ganske 
  lodrette, 
  men 
  noget 
  paa 
  

   skakke, 
  tildels 
  er 
  bergarten 
  raadden 
  og 
  skjør, 
  har 
  antaget 
  lysere 
  

   farver 
  og 
  synes 
  dannet 
  af 
  en 
  slags 
  hobværk. 
  Nævestore 
  knoller 
  af 
  

   kalcedon 
  med 
  smaa 
  bergkrystaller 
  findes 
  løse. 
  

  

  *) 
  Med 
  det 
  samme 
  kan 
  anføres, 
  at 
  selve 
  syeniten, 
  som 
  det 
  sees 
  i 
  andre 
  

   veiskjæringer, 
  nær 
  dagen 
  ofte 
  er 
  meget 
  opsmulret, 
  idet 
  den 
  dog 
  samtidig 
  

   indeholder 
  klumper, 
  som 
  er 
  mindre 
  forvitrede. 
  Morænegrus 
  blev 
  ikke 
  

   bemærket 
  paa 
  fjeldskraauingen 
  her, 
  men 
  vel 
  høiere 
  oppe; 
  jordbunden 
  for 
  

   skoven 
  er 
  her 
  dannet 
  ved 
  forvitring. 
  

  

  