﻿Geologiske 
  notitser 
  fra 
  Kristianiaegnen. 
  . 
  143 
  

  

  Langebro 
  — 
  Sundvolden: 
  Et 
  stykke 
  i 
  n. 
  for 
  Midtskoyøu 
  kau 
  

   man 
  lige 
  ved 
  veien 
  samle 
  ganske 
  gode 
  feldspatkrystaller. 
  Krystal- 
  

   ierne 
  ligger 
  i 
  en 
  graaligviolet, 
  for 
  øiet 
  tæt 
  masse 
  opfyldt 
  af 
  blære- 
  

   rum, 
  hvis 
  vægge 
  er 
  klædte 
  med 
  grønjord 
  og 
  indvendig 
  er 
  udfyldte 
  

   ; 
  med 
  kalkspat. 
  Da 
  denne 
  sammenkittende 
  masse 
  er 
  temmelig 
  skjør 
  og 
  

   tildels 
  paa 
  grund 
  af 
  forvitring 
  endog 
  ganske 
  smulrende, 
  lader 
  krystal- 
  

   lerne 
  sig 
  uden 
  vanskelighed 
  slaa 
  ud. 
  Et 
  par 
  skridt 
  videre 
  laa 
  i 
  

   omtrentlig 
  svrevende 
  lag 
  en 
  rød 
  tufagtig 
  bergart, 
  som 
  imidlertid 
  

   lidt 
  op 
  tilhøire 
  fra 
  veien 
  afløstes 
  af 
  feldspatporfyr. 
  Denne 
  bergart 
  

   og 
  tuf 
  vedvarede 
  nu 
  til 
  Broløkken. 
  Det 
  sees 
  altsaa, 
  at 
  eruptive 
  

   bergarters 
  udbrud 
  her 
  har 
  været 
  ledsaget 
  af 
  sedimenters 
  afsæt- 
  

   ning. 
  Mellem 
  Broløkken 
  og 
  Klevstuen 
  har 
  man 
  feldspatporfyr, 
  

   som 
  det 
  synes 
  af 
  en 
  noget 
  anden 
  habitus 
  end 
  den, 
  man 
  tidligere 
  

   har 
  passeret; 
  den 
  har 
  en 
  rødlig 
  grundmasse 
  og 
  iliggende 
  røde 
  

   feldspatkrystaller. 
  Klatrer 
  man 
  et 
  stykke 
  ud 
  over 
  skrænten 
  neden- 
  

   for 
  Dronningens 
  udsigt 
  træffer 
  man 
  snart 
  en 
  meget 
  finkornet, 
  mørk 
  

   graa 
  bergart, 
  som 
  er 
  den 
  under 
  feldspatporfyren 
  udbredte 
  oliven- 
  

   førende 
  diabas, 
  hvis 
  mikroskopiske 
  beskalFenhed 
  nedenfor 
  skal 
  om- 
  

   tales. 
  Ved 
  selve 
  Dronningens 
  udsigt 
  stod 
  porfyrens 
  linseformede 
  

   krystaller, 
  hvor 
  jeg 
  nøiere 
  saa 
  paa 
  dem, 
  omtrent 
  lodret; 
  nærmest 
  

   ved 
  Klevstuen 
  ligger 
  de 
  derimod 
  udpræget 
  fladt. 
  Paa 
  veien 
  til 
  

   Kongens 
  udsigt 
  bemærkedes 
  ikke 
  langt 
  fra 
  Klevstuen 
  en 
  diabas- 
  

   gang 
  i 
  feldspatporfyren, 
  som 
  forresten 
  er 
  eneraadende 
  bergart. 
  

   Porfyren 
  har 
  ved 
  selve 
  udsigtspunktet 
  en 
  smaakornet 
  rødliggraa 
  

   grundmasse, 
  hvori 
  der 
  ligger 
  udskilt 
  linseformede 
  graa 
  feldspatkry- 
  

   staller. 
  En 
  bænkning 
  faldende 
  15° 
  mod 
  no. 
  iagttages 
  i 
  en 
  del 
  af 
  

   klippen 
  bag 
  hvilepladsen. 
  De 
  linseformede 
  feldspater 
  er 
  her 
  gjen- 
  

   nemgaaende 
  ordnede 
  med 
  sine 
  største 
  dimensioner 
  parallelt 
  bænk- 
  

   ningen. 
  Lige 
  ved, 
  under 
  den 
  del 
  af 
  klippen, 
  hvor 
  bænkningen 
  er 
  

   tydelig, 
  ser 
  man 
  imidlertid 
  ingen 
  saadan 
  regelmæssighed 
  ved 
  feld- 
  

   1 
  spaternes 
  anordning. 
  Vel 
  kan 
  man 
  her 
  i 
  porfyren 
  se 
  flere 
  flekker, 
  

   I 
  i 
  hvilke 
  de 
  indsprængte 
  krystaller 
  er 
  indbyrdes 
  parallelle; 
  men 
  om 
  

   man 
  sammenlignede 
  krystallerne 
  med 
  svømmende 
  fiske, 
  maatte 
  

   man 
  sige, 
  at 
  en 
  flok 
  sværmede 
  op, 
  en 
  anden 
  til 
  siden. 
  

  

  Fra 
  Kongens 
  udsigt 
  ser 
  man 
  udbredt 
  i 
  det 
  fjerne 
  grundig©!" 
  

   det; 
  nedenfor 
  sig 
  har 
  man 
  siluren, 
  der 
  i 
  skovklædte, 
  lave 
  aaser 
  

   rager 
  op 
  af 
  de 
  fladere, 
  for 
  største 
  delen 
  dyrkede, 
  postglaciale 
  1er, 
  

   sand 
  og 
  ruUestensafleiringer. 
  Helgelandsmoen 
  og 
  en 
  del 
  andre 
  af 
  

   sand 
  og 
  rullesten 
  dannede 
  moer 
  er 
  endnu 
  temmelig 
  skovklædte. 
  

   Af 
  siluraaserne 
  udmærker 
  sig 
  forn 
  emlig 
  en 
  smal, 
  opbygget 
  af 
  koral- 
  

  

  I 
  

  

  