﻿156 
  Hans 
  Reuch. 
  

  

  volddalens 
  ydre 
  del, 
  ja 
  antydninger 
  til 
  en 
  lignende 
  finder 
  man 
  vel 
  

   ogsaa 
  i 
  syd 
  for 
  Strandefjord. 
  Disse 
  afsatser 
  synes 
  ikke 
  at 
  være 
  

   direkte 
  afhængig 
  af 
  fjeldbygningen, 
  men 
  staar 
  vel 
  hellere 
  paa 
  en 
  

   eller 
  anden 
  maade 
  i 
  forbindelse 
  med 
  daldannelsens 
  fremskriden. 
  

  

  Fra 
  vort 
  høitliggende 
  standpunkt 
  overser 
  vi 
  den 
  i 
  Strande- 
  

   fjord 
  udstikkende 
  skovklædte 
  halvø 
  Nesodden; 
  det 
  er 
  sandsynlig- 
  

   en 
  moræne. 
  

  

  Fra 
  ßaneim 
  har 
  man 
  først 
  paanyt 
  en 
  opstigning 
  og 
  vandrer 
  

   saa 
  over 
  mere 
  horizontalt 
  terræn 
  hen 
  til 
  Stor-Sæter. 
  Man 
  gaar 
  

   over 
  glinsende 
  lerskifer 
  og 
  blaakvarts, 
  faldende 
  i 
  forskjellig 
  ret- 
  

   ning, 
  iagttaget 
  mod 
  nv. 
  og 
  — 
  længere 
  oppe 
  — 
  i 
  nordlig 
  retning. 
  

  

  Straks 
  i 
  nnø. 
  for 
  Storstølen 
  strækker 
  sig 
  et 
  rigt 
  med 
  urter 
  

   bevokset 
  bakkedrag, 
  hvis 
  underlag 
  er 
  graa 
  kalksten, 
  hvad 
  man 
  

   kan 
  slutte 
  af 
  talrige 
  løsliggende 
  blokke 
  og 
  af 
  et 
  og 
  andet 
  sted, 
  

   hvor 
  fast 
  fjeld 
  er 
  blottet. 
  Kalken 
  lod 
  sig 
  ikke 
  forfølge 
  langt; 
  

   mod 
  nord 
  kom 
  man 
  meget 
  snart 
  til 
  en 
  stor 
  myr. 
  Over 
  kalken 
  

   ligger 
  blaa 
  kvartsit, 
  tildels 
  finkornet 
  og, 
  som 
  det 
  synes, 
  lerholdig; 
  

   den 
  falder 
  omtrent 
  45° 
  mod 
  vsv. 
  Kalken 
  indeholder 
  trilobitrester. 
  

  

  En 
  anden 
  udflugt 
  fra 
  Fagernæs 
  udstraktes 
  længer 
  mod 
  nø. 
  

   Først 
  havde 
  jeg 
  den 
  temmelig 
  bratte 
  opstigning 
  forbi 
  Søhusgaar- 
  

   dene, 
  dernæst 
  vandrede 
  jeg 
  over 
  et 
  bølgeformet 
  omkring 
  800 
  m. 
  

   0. 
  h. 
  hævet 
  plateau 
  med 
  tynd 
  granskov, 
  bækker, 
  myrer 
  og 
  tjern. 
  

   Overalt 
  er 
  meget 
  bedækket; 
  blaa 
  kvartsit 
  tildels 
  med 
  sandstens- 
  

   struktur 
  stikker 
  frem 
  et 
  og 
  andet 
  sted. 
  Talrige 
  løse 
  stene 
  af 
  

   graa 
  glinsende 
  lerskifer 
  viser 
  dog, 
  at 
  heller 
  ikke 
  saadan 
  fattes. 
  

  

  Der. 
  hvor 
  bækken, 
  som 
  rinder 
  forbi 
  stølen 
  Sjinaløk 
  (»Skin- 
  

   derlok 
  Sr.« 
  paa 
  amtskartet), 
  faar 
  et 
  hurtigere 
  fald 
  paa 
  randen 
  

   mellem 
  høifjeldsplateauet 
  og 
  den 
  østenfor 
  liggende 
  dal, 
  staar 
  kalk. 
  

   Denne 
  er 
  lidet 
  blottet; 
  mægtigheden 
  kan 
  sandsynligvis 
  kun 
  

   være 
  nogle 
  faa 
  meter. 
  Bergarten 
  er 
  sortagtig, 
  finkornet, 
  men 
  in- 
  

   deholder 
  boller 
  og 
  underordnede 
  lag 
  af 
  en 
  mere 
  grov 
  krystallinsk 
  

   varietet; 
  i 
  den 
  sees 
  levninger 
  af 
  agnostus 
  og 
  andre 
  primordialfos" 
  

   siler. 
  Trilobitresterne 
  ved 
  Stor-Støl 
  var 
  vel 
  ogsaa 
  saadanne. 
  Den 
  

   omgivende 
  bergart 
  ved 
  Sjinaløk 
  er 
  graa 
  og 
  sort, 
  tyndskifret, 
  glin- 
  

   sende 
  lerskifer. 
  Denne 
  ser 
  man 
  navnlig 
  godt, 
  naar 
  man 
  gaar 
  et 
  lidt 
  

   stykke 
  nedover 
  langs 
  den 
  nævnte 
  bæk. 
  som 
  omtrent 
  følger 
  bergartens 
  

   strøgretning. 
  Man 
  skal 
  ikke 
  gaa 
  langt, 
  saa 
  træffer 
  man 
  en 
  i 
  et 
  

   lavere 
  niveau 
  liggende 
  indleiring 
  af 
  sort 
  finkornet 
  kalksten, 
  i 
  hvil- 
  

   ken 
  dog 
  ingen 
  fossiler 
  bemærkedes. 
  Paa 
  dette 
  sted 
  maaltes 
  fal- 
  

   det 
  til 
  20° 
  mod 
  vnv., 
  som 
  vel 
  kan 
  sættes 
  som 
  i 
  det 
  store 
  taget 
  

  

  I 
  

  

  