﻿Greologiske 
  opteguelser 
  fra 
  Valders. 
  157 
  

  

  gjældende 
  stillingen 
  af 
  den 
  herværende 
  lerskifer 
  med 
  indleiret 
  

   kalksten. 
  Jeg 
  fortsatte 
  nu 
  veien 
  til 
  gaarden 
  Skrinsrud, 
  som 
  ikke 
  

   findes 
  paa 
  amtskartet, 
  men 
  ligger 
  lidt 
  ovenfor 
  Dalsfjordens 
  vest- 
  

   ende 
  et 
  stykke 
  oppe 
  paa 
  den 
  herværende 
  dals 
  nordside. 
  Ved 
  et 
  

   sted 
  kaldet 
  Fuksebrekke 
  er 
  der 
  blottet 
  blaakvarts, 
  som 
  ligger 
  un- 
  

   der 
  den 
  beskrevne 
  skifer 
  med 
  kalksten. 
  Nede 
  i 
  dalen 
  passerer 
  

   man 
  lidt 
  blaakvarts 
  og 
  skifer. 
  

  

  Straks 
  ovenfor 
  husene 
  paa 
  gaarden 
  Skrinsrud 
  staar 
  mørk, 
  

   •kornet 
  kalksten, 
  som 
  indeholder 
  agnostusskaller 
  m. 
  m. 
  Disse 
  fo- 
  

   rekommer 
  ikke 
  overalt, 
  men 
  ligger 
  samlede 
  i 
  store 
  masser 
  her 
  og 
  

   der. 
  Kalkstenen 
  ligger 
  indleiret 
  i 
  graa 
  og 
  sortagtig 
  lerskifer, 
  fal- 
  

   dende 
  i 
  nordlig 
  retning. 
  Over 
  ligger 
  blaakvarts, 
  der 
  ogsaa 
  sees 
  

   underordnet 
  i 
  skiferen. 
  

  

  Dalen 
  her 
  gaar 
  omtrentlig 
  mod 
  vnv. 
  Langs 
  dens 
  nordlige 
  

   side 
  lader 
  den 
  kalkstenførende 
  skifer 
  sig 
  sandsynligvis 
  følge 
  sam- 
  

   menhængende 
  over 
  Brenden 
  til 
  Bakken, 
  en 
  plads 
  under 
  gaarden 
  

   Urstølen, 
  som 
  ikke 
  er 
  afsat 
  paa 
  amtskartet. 
  Jeg 
  tog 
  en 
  altfor 
  

   langt 
  mod 
  nord 
  beliggende 
  vei 
  til 
  Bakken, 
  paa 
  hvilket 
  sted 
  man 
  

   nu 
  og 
  da 
  brænder 
  en 
  smule 
  kalk 
  af 
  stene, 
  som 
  tindes 
  løse 
  i 
  jor- 
  

   den 
  under 
  rydningsarbeide. 
  Her 
  sees 
  foruden 
  graa 
  lerskifer 
  ogsaa 
  

   en 
  del 
  sort 
  med 
  sort 
  streg. 
  

  

  Længer 
  oppe 
  i 
  dalen 
  ligger 
  paa 
  begge 
  sider 
  ef 
  den 
  en 
  hel 
  

   del 
  sætervange, 
  som 
  tilsammen 
  kaldes 
  Grøslia 
  (amtskartets 
  «Griøts- 
  

   lid«) 
  ; 
  ved 
  en 
  af 
  de 
  nordøstligste 
  brændes 
  kalk 
  af 
  løse 
  stene, 
  til- 
  

   dels 
  rige 
  paa 
  fossiler. 
  

  

  Ret 
  i 
  vest 
  herfor 
  paa 
  sydsiden 
  af 
  dalen, 
  i 
  fjeldbrynet, 
  der 
  

   hvor 
  fladen 
  oventil 
  begynder 
  at 
  skraane 
  nedover, 
  staar 
  kalksten 
  

   faldende 
  60° 
  mod 
  nord. 
  Fra 
  dette 
  punkt 
  pelledes 
  et 
  lidet 
  vand, 
  

   som 
  ligger 
  nede 
  i 
  dalen, 
  og 
  det' 
  store 
  »Dalsvand« 
  i 
  øst- 
  

   sydøstlig 
  retning. 
  Kalkens 
  mægtighed 
  er 
  omtrent 
  3 
  m. 
  Mod 
  ø. 
  

   kiler 
  den 
  ud, 
  mod 
  vest 
  lader 
  den 
  sig 
  forfølge 
  omtrent 
  40 
  m., 
  saa 
  

   kommer 
  overdækket 
  terræn. 
  Over 
  den 
  ligger 
  graa 
  glinsende 
  ski- 
  

   fer, 
  som 
  jeg 
  opgik 
  vist 
  100 
  m. 
  mægtig; 
  nærmest 
  kalken 
  staar 
  dog 
  en 
  

   del 
  skifret 
  blaalig 
  kvartsit. 
  Kalkstenen 
  indeholder 
  talrige 
  fossiler, 
  

   navnlig 
  hovedskjolde 
  af 
  trilobiter; 
  efter 
  deres 
  habitus 
  skulde 
  jeg 
  

   formode, 
  at 
  de 
  er 
  primordiale, 
  uden 
  at 
  jeg 
  dog 
  her 
  paa 
  Evanger, 
  

   hvor 
  ingen 
  hjælpemidler 
  staar 
  til 
  min 
  raadighed, 
  tør 
  indlade 
  mig 
  paa 
  

   en 
  nærmere 
  bestemmelse. 
  Denne 
  og 
  den 
  anden 
  i 
  strøgretningen 
  

   herfra 
  liggende 
  fossilførende 
  kalk 
  ved 
  Grrøslia 
  tilhører 
  sandsynlig- 
  

   vis 
  samme 
  niveau, 
  som 
  man 
  vel 
  nærmest 
  maa 
  antage 
  at 
  være 
  et 
  

  

  