﻿158 
  Hans 
  Reusch. 
  

  

  høiere 
  end 
  Sjinaløkkalkens. 
  Meilern 
  de 
  to 
  fossilførende 
  niveauer 
  

   kan 
  maaske 
  fremfindes 
  andre, 
  saasom 
  det 
  er 
  mig 
  berettet, 
  at 
  der 
  

   skal 
  forekomme 
  kalksten 
  paa 
  dalens 
  sydside 
  mellem 
  Sjinaløk 
  og- 
  

   Grrøslia. 
  En 
  nøiere 
  udredelse 
  af 
  forholdene 
  vil 
  forresten 
  kræve 
  

   adskilligt 
  arbeide, 
  da 
  terrænet 
  er 
  meget 
  bedækket 
  og 
  lagstillingen, 
  

   som 
  man 
  allerede 
  af 
  de 
  meddelte 
  faldobservationer 
  kan 
  slutte, 
  er 
  

   forskjellig 
  paa 
  de 
  forskjellige 
  steder; 
  sandsynligvis 
  maa 
  man 
  be- 
  

   gynde 
  med 
  at 
  skaffe 
  sig 
  det 
  geografiske 
  underlag 
  for 
  et 
  geolo- 
  

   gisk 
  kart. 
  

  

  Tilbageveien 
  til 
  Fagernæs 
  lagdes 
  over 
  Skrutvold. 
  Paa 
  det 
  

   høitliggende 
  plateau 
  mellem 
  den 
  sidst 
  beskrevne 
  kalkstensfore- 
  

   komst 
  og 
  Skrutvolddalen 
  er 
  der 
  kun 
  et 
  par 
  steder 
  blottet 
  fast 
  

   fjeld, 
  graa 
  glinsende 
  lerskifer 
  i 
  svævende 
  stilling. 
  Den 
  allerstørste 
  

   del 
  af 
  stenene 
  i 
  det 
  dækkende 
  grus 
  bestaar 
  dog 
  af 
  samme 
  berg- 
  

   art, 
  saa 
  man 
  vel 
  tør 
  antage 
  underlaget 
  for 
  gjennemgaaende 
  at 
  være 
  

   lerskifer. 
  

  

  Paa 
  nedstigningen 
  mod 
  Skrutvold 
  staar 
  glinsende 
  lerskifer 
  

   faldende 
  omkring 
  60° 
  i 
  nordlig 
  retning. 
  Omkring 
  kirken 
  bar 
  man 
  

   tykskifret 
  blaalig 
  kvartsit; 
  samme 
  bergart 
  vekslende 
  med 
  graa, 
  

   glinsende 
  lerskifer 
  og 
  massiv 
  blaakvarts 
  sees 
  i 
  sprængninger 
  langs 
  

   veien 
  nedover 
  til 
  Fagernæs. 
  Faldet 
  er 
  omkring 
  30° 
  mod 
  kva- 
  

   dranten 
  n. 
  til 
  0.; 
  lagstillingen 
  saaledes 
  sandsynligvis 
  under 
  lerglim- 
  

   merskiferen 
  i 
  bøiden*). 
  

  

  Den 
  graa 
  glinsende 
  lerskifer 
  og 
  blaakvartsen, 
  hvilken 
  ofte 
  

   har 
  tabt 
  sin 
  brustykkenatur 
  og 
  tildels 
  er 
  gjennemvævet 
  af 
  hvide, 
  

   med 
  sidestenen 
  henflydende 
  kvartsaarer, 
  er 
  utvivlsomt 
  stærkt 
  me- 
  

   tamorfoserede 
  bergarter; 
  paafaldende 
  er 
  det 
  derfor, 
  at 
  kalkstenen 
  

   kan 
  indeholde 
  saa 
  vel 
  bevarede 
  fossiler, 
  som 
  den 
  gjør. 
  

  

  Reisen 
  videre 
  op 
  igjennem 
  Valders 
  frembød 
  ikke 
  meget 
  af 
  

   interesse. 
  Veien 
  gaar 
  først 
  i 
  vestlig 
  retning 
  langs 
  Strandefjord. 
  

   Man 
  ser 
  glinsende 
  lerskifer 
  og 
  blaakvarts, 
  i 
  det 
  hele 
  faldende 
  

   mod 
  nord. 
  Ved 
  Svennæs 
  bøier 
  fjorden 
  om 
  mod 
  nnv. 
  ; 
  glinsende 
  

   lerskifer, 
  som 
  det 
  S3aies 
  gjennemgaaende 
  med 
  nordligt 
  fald, 
  bliver 
  

   herskende 
  bergart; 
  kun 
  underordnet 
  forekommer 
  blaakvarts 
  inde 
  i 
  

   den; 
  etsteds 
  bemærkedes 
  saaledes 
  en 
  blaakvartslinse 
  af 
  kun 
  V^ 
  

  

  *) 
  Flere 
  steder 
  bemærkedes 
  vandreblokke 
  af 
  Jo 
  tunfj 
  eldenes 
  gabbro. 
  I 
  

   Grøslias 
  dal 
  laa 
  adskillige 
  fremmede 
  stene 
  af 
  en 
  rød 
  sparagmit 
  og 
  af 
  et 
  

   konglomerat 
  med 
  rullestene 
  aj 
  kvartsbergarter. 
  Saadanne 
  saaes, 
  saavidt 
  

   erindres, 
  ogsaa 
  paa 
  veien 
  mellem 
  N. 
  Aurdals 
  kirke 
  og 
  Fagernæs. 
  

  

  