﻿Geologiske 
  optegnelser 
  fra 
  Valders. 
  159 
  

  

  meters 
  størrelse. 
  Der, 
  hvor 
  vasdraget 
  indsnævres 
  omkring 
  Roen 
  

   kirke, 
  optræder 
  en 
  større 
  masse 
  af 
  blaakvars. 
  I 
  s. 
  for 
  skydssta- 
  

   tionen 
  Reien 
  er 
  betydelige 
  sprængninger 
  i 
  svævende 
  lag 
  af 
  graa 
  

   glinsende 
  lerskifer 
  med 
  kvarts 
  udsondret 
  i 
  knuder 
  og 
  aarer. 
  Fra 
  

   Reien 
  af 
  reiser 
  man 
  først 
  gjennera 
  glinsende 
  graa 
  lerskifer, 
  der, 
  

   forsaavidt 
  ikke 
  falsk 
  skifrighed 
  er 
  tilstede, 
  stryger 
  som 
  veien 
  og 
  

   falder 
  i 
  østlig 
  retning. 
  I 
  snævringen 
  ved 
  Slidre 
  kirke 
  træder 
  

   blaakvarts 
  frem 
  i 
  dalen 
  ; 
  det 
  synes 
  overhovedet 
  at 
  være 
  rege- 
  

   len, 
  at 
  kvartsit 
  er 
  bergarten 
  der, 
  hvor 
  dalen 
  bliver 
  trang, 
  og 
  elven 
  

   rinder 
  med 
  stærkere 
  strøm. 
  Herved 
  er 
  at 
  bemærke, 
  at 
  de 
  dæm- 
  

   ninger, 
  som 
  paa 
  kartet 
  sees 
  tvers 
  over 
  vasdraget 
  ved 
  Næsja 
  og 
  

   længer 
  i 
  syd 
  ved 
  Ulnæs 
  kirke 
  ikke 
  hører 
  hid, 
  men 
  efter 
  sit 
  hele 
  

   udseende 
  utvivlsomt 
  er 
  tvermoræner. 
  

  

  Nord 
  for 
  Slidre 
  kirke 
  har 
  man 
  nu 
  væsentlig 
  skifer 
  indtil 
  der^ 
  

   hvor 
  fjorden 
  indsnævnes 
  til 
  elv, 
  ved 
  Rødvang. 
  Her 
  møder 
  man 
  

   grundfj 
  eldet 
  i 
  steile 
  som 
  dalen 
  strygende 
  lag. 
  Omkring 
  skydssta- 
  

   tionen 
  Øilo 
  har 
  man 
  stribet 
  granit 
  eller 
  gneisgranit. 
  Ved 
  den 
  

   østlige 
  del 
  af 
  Vangsmjøsen, 
  hvor 
  man 
  ved 
  store 
  sprængningsar- 
  

   beider 
  har 
  omgaaet 
  den 
  gamle 
  Kvamsklev, 
  staar 
  bergarter, 
  der 
  

   synes 
  at 
  tilhøre 
  Jotunfjeldenes 
  gabbro. 
  Man 
  kommer 
  ogsaa 
  her, 
  

   som 
  professoren-^ 
  ved 
  en 
  tidligere 
  leilighed 
  har 
  gjort 
  opmærksom 
  

   paa, 
  ind 
  mellem 
  Jotunfjeldenes 
  sydlige 
  forposter 
  og 
  ser 
  sig 
  om- 
  

   givet 
  af 
  fjelde 
  med 
  dristigere 
  former 
  end 
  hidtil. 
  Den 
  forherskende 
  

   bergart 
  ved 
  Kvamskleven 
  er 
  diorit, 
  smaa 
  og 
  middelskornet, 
  mest 
  

   ubestemt 
  stribet; 
  ogsaa 
  gabbro, 
  der 
  synes 
  at 
  indeholde 
  serpentini- 
  

   seret 
  olivin, 
  sees. 
  I 
  aarer 
  optræder 
  en 
  hvid 
  bergart, 
  der 
  væsent- 
  

   lig 
  synes 
  at 
  beståa'^ 
  af 
  kvarts, 
  men 
  maaske 
  er 
  beslægtet 
  med 
  gra- 
  

   niten, 
  der 
  nævntes 
  ved 
  Øilo. 
  

  

  Terrænet 
  omkring 
  Vangs 
  kirke 
  er 
  adskillig 
  bedækket; 
  ved 
  

   stranden 
  sees 
  imidlertid 
  svævende 
  graa 
  lerglimmerskifer 
  med 
  

   kvartslinser. 
  Denne 
  bergart 
  vedvarer 
  længer 
  vestover. 
  Øies 
  gra- 
  

   nit, 
  som 
  hovedelven 
  fossende 
  gjennemstrømmer 
  i 
  en 
  grøftformet 
  

   fordybning 
  danner 
  som 
  en 
  bom 
  for 
  den 
  ovenfor 
  liggende 
  lille 
  

   Strandefjord, 
  der 
  vel 
  er 
  et 
  virkeligt, 
  i 
  skifer 
  udhulet 
  klippebasin. 
  

   Lerglimmerskiferen 
  op 
  mod 
  Nystuen, 
  hvor 
  Valdersdalen 
  maa 
  reg- 
  

   nes 
  at 
  ophøre, 
  er 
  opfyldt 
  af 
  udskilt 
  kvarts 
  og 
  synes 
  at 
  være 
  mere 
  

   forandret 
  end 
  den 
  lerglimmerskifer, 
  man 
  lærer 
  at 
  kjende 
  i 
  den 
  

   nedre 
  del 
  af 
  dalen. 
  

  

  