﻿Istiden 
  i 
  det 
  vestenfjeldske 
  Norge. 
  

  

  163 
  

  

  Noget 
  anderledes 
  er 
  de 
  ved 
  fig. 
  3 
  fremstillede 
  forhold, 
  som 
  

   kan 
  iagttages 
  ved 
  nogle 
  skjæringer 
  i 
  syd 
  for 
  stationen. 
  Morænens 
  

   undergrænse 
  er 
  ogsaa 
  her 
  ujævn; 
  men 
  der 
  sees 
  ingen 
  ombøiniug 
  

   af 
  terrassens 
  lag, 
  hvilke 
  forresten 
  her 
  ikke 
  alene 
  bestaar 
  af 
  sand 
  

  

  Fig. 
  3. 
  

  

  

  En 
  moræne 
  hvilende 
  paa 
  terrassesand. 
  I 
  s. 
  for 
  Dale 
  jernbanestation. 
  

  

  men 
  ogsaa 
  af 
  grus. 
  Derimod 
  ser 
  man, 
  at 
  der 
  fra 
  morænen 
  udgaar 
  

   lange 
  kiler 
  indtrængende 
  mellem 
  terrassens 
  lag. 
  Jeg 
  kunde 
  hor 
  

   gjætte 
  paa, 
  at 
  terrassens 
  materiale 
  har 
  været 
  frosent, 
  da 
  isbræen 
  

   gled 
  hen 
  over 
  det, 
  og 
  at 
  de 
  omtalte 
  kiler 
  er 
  fremkomne 
  derved, 
  

   at 
  morænegruset 
  er 
  trængt 
  ind 
  i 
  sprækker 
  opstaaede 
  under 
  isens 
  pres. 
  

  

  En 
  terrasse 
  som 
  den 
  her 
  omhandlede 
  kan 
  godt 
  tænkes 
  dannet 
  

   temmelig 
  nær 
  en 
  isbræs 
  nedre 
  ende. 
  Derfor 
  behøver 
  de 
  variationer 
  

   i 
  de 
  gamle 
  bræers 
  udstrækning, 
  som 
  vi 
  her 
  belæres 
  om, 
  ikke 
  at 
  

   have 
  været 
  synderlig 
  store. 
  Værd 
  at 
  mærke 
  er 
  det 
  foresten, 
  at 
  

   saa 
  lavtliggende 
  terrasser 
  som 
  den 
  herværende 
  er 
  dannet 
  for 
  

   glacialtidens 
  ophør. 
  

  

  Et 
  vidnesbyrd 
  om 
  en 
  i 
  større 
  maal 
  stedfunden 
  fremrykning 
  

   har 
  man 
  fra 
  den 
  nordlig 
  for 
  Stavanger 
  liggende 
  Karmø. 
  Denne 
  

   er 
  lav, 
  om 
  end 
  samtidig 
  rigelig 
  opfyldt 
  af 
  smaafjelde, 
  og 
  har 
  

   været 
  skuret 
  af 
  ismasser, 
  som 
  har 
  bevæget 
  sig 
  i 
  sydsydvestlig 
  ret- 
  

   ning. 
  Over 
  store 
  strækninger 
  af 
  den 
  ligger 
  der 
  ikke 
  oppe 
  i 
  dagen 
  

   løse 
  stene, 
  hvilke 
  jo 
  ellers 
  er 
  saa 
  almindelige 
  hos 
  os; 
  man 
  maa 
  her 
  

   mange 
  steder 
  bryde 
  sten 
  til 
  hulveiter 
  af 
  det 
  faste 
  fjeld. 
  En 
  vis 
  

   opmærksomhed 
  tiltrækker 
  sig 
  derfor 
  nogle 
  enkelte, 
  rigelig 
  med 
  sten 
  

   bestrøede 
  strækninger. 
  En 
  saadan 
  har 
  man 
  midt 
  paa 
  øen 
  vest- 
  

   sydvestlig 
  for 
  gaarden 
  Halingstad. 
  Postveien 
  her 
  (indtil 
  henimod 
  

   Trælhaug) 
  gaar 
  langs 
  efter 
  midten 
  af 
  en 
  bred 
  vold, 
  en 
  moræne, 
  som 
  

   afdæmmer 
  for 
  et 
  vand. 
  Volden 
  er 
  dyrket, 
  men 
  har 
  grund 
  jord 
  og 
  

   er 
  mest 
  tør, 
  samt 
  oversaaet 
  med 
  blokke. 
  Af 
  disse 
  er 
  de 
  aller- 
  

   fleste 
  langsveis 
  gjæster, 
  feldspatøiegneis, 
  som 
  vel 
  ikke 
  findes 
  paa 
  

   Karmøen, 
  m. 
  fl. 
  

  

  Et 
  andet 
  sted, 
  hvor 
  der 
  er 
  fuldt 
  op 
  af 
  løse 
  stenblokke, 
  er 
  

   nordøstligst 
  paa 
  øen 
  ved 
  gaarden 
  Bø. 
  Yed 
  denne 
  hæver 
  der 
  sig 
  

   en 
  stenstrøet 
  ryg, 
  som 
  strækker 
  sig 
  mod 
  ssv. 
  og 
  er 
  kronet 
  af 
  en 
  

  

  11* 
  

  

  