﻿170 
  Hans 
  ßeusch. 
  

  

  Skraaningerne 
  er 
  smaa 
  oppe 
  paa 
  fjeldfladerne, 
  og 
  våndet 
  har 
  endni 
  

   ikke 
  samlet 
  sig 
  til 
  større 
  strømme 
  (de 
  lavere 
  egne 
  paavirkes 
  jo 
  ikkf 
  

   alene 
  af 
  det 
  vand, 
  som 
  skyldes 
  vedkommende 
  strøgs 
  nedbør, 
  mer 
  

   tillige 
  af 
  det, 
  som 
  kommer 
  flydende 
  fra 
  høiere 
  steder). 
  Hellei 
  

   ikke 
  de 
  gamle 
  ismasser 
  kan, 
  efter 
  livad 
  ovenfor 
  meddeltes 
  om 
  løs- 
  

   materialet, 
  antages 
  at 
  have 
  havt 
  synderlig 
  transporterende 
  evne. 
  

   i 
  det 
  mindste 
  ikke 
  nær 
  sin 
  bund. 
  Derimod 
  skal 
  det 
  ikke 
  benægtes, 
  

   at 
  de 
  øvre 
  dele 
  af 
  de 
  gamle 
  is- 
  eller 
  snemasser 
  kan 
  have 
  været 
  i 
  

   forholdsvis 
  hurtig 
  bevægelse; 
  saaledes 
  kan 
  jeg 
  tænke 
  mig, 
  at 
  f 
  

   eks. 
  en 
  sten, 
  som 
  skrev 
  sig 
  fra 
  en 
  opragende 
  væg, 
  blev 
  transpor- 
  

   teret 
  temmelig 
  langt, 
  medens 
  en, 
  som 
  havde 
  sin 
  plads 
  paa 
  fjeld 
  

   fiaden 
  nedenfor, 
  blev 
  liggende 
  ubevægelig 
  eller 
  saagodtsom 
  ubevægelig. 
  

   Naar 
  jeg 
  har 
  talt 
  om 
  vore 
  høifjelde, 
  som 
  om 
  man 
  der 
  ikke 
  

   saa 
  noget 
  til 
  den 
  sædvanlige 
  isvirkning, 
  maa 
  dette 
  forresten 
  for- 
  

   staaes 
  med 
  adskillig 
  indskrænkning; 
  hvad 
  her 
  er 
  sagt, 
  gjælder 
  de 
  

   aabne 
  vidder 
  og 
  større 
  høider, 
  ogsaa 
  høifjeldet 
  har 
  sine 
  skraanin- 
  

   ger 
  og 
  sine 
  dale, 
  hvor 
  man 
  kan 
  finde 
  spor 
  efter 
  nu 
  forsvundne 
  

   lokale 
  isbræer, 
  skuringsmærker, 
  ende- 
  side- 
  og 
  bundmoræner. 
  

  

  Der 
  har 
  formodentlig 
  under 
  de 
  gamle 
  ismassers 
  afsmelt- 
  

   ning 
  været 
  en 
  trinvis 
  stigen 
  af 
  de 
  virksomme 
  dele 
  af 
  dem, 
  

   de 
  egentlige 
  isbræer, 
  til 
  alt 
  større 
  og 
  større 
  høider. 
  Rimeligvis 
  

   vil 
  man 
  ogsaa 
  finde 
  en 
  hel 
  række 
  overgange 
  fra 
  de 
  opragende 
  

   toppe, 
  som 
  har 
  været 
  isens 
  virksomhed 
  ganske 
  unddragne, 
  til 
  de 
  

   mest 
  skurede 
  fjorde 
  og 
  dale; 
  men 
  i 
  denne 
  henseende 
  er 
  vorei 
  

   høifjeldsegne 
  lidet 
  undersøgte; 
  kun 
  faa 
  oplysninger 
  har 
  man 
  og- 
  

   saa 
  om 
  de 
  nuværende 
  store 
  isbræreservoirer, 
  som 
  Justedalsbræen, 
  

   Yatnajøkul 
  eller 
  Grønlands 
  indland; 
  i 
  dem 
  maatte 
  man 
  jo 
  nærmest: 
  

   søge 
  det 
  tilsvarende 
  til 
  de 
  ophobninger 
  af 
  frøsent 
  vand, 
  som 
  engang: 
  

   har 
  hvilet 
  over 
  vore 
  høifjelde. 
  

  

  