﻿p 
  

  

  Dislokationerne 
  i 
  Kristianiadalen. 
  181 
  

  

  Udenfor 
  vor 
  model 
  lY, 
  som 
  er 
  orienteret 
  v 
  — 
  ø, 
  til 
  venstre 
  

   eller 
  vest 
  ligger 
  Bergsfjeld 
  med 
  sin 
  høie 
  og 
  lange 
  front, 
  porfyr- 
  

   dækket 
  nemlig, 
  hvorom 
  senere. 
  Demæst 
  følger 
  Semsvand 
  med 
  

   en 
  lavere 
  opragende 
  porfyrmur 
  bag 
  i 
  nord, 
  og 
  med 
  det 
  lave 
  silur- 
  

   landskab 
  foran 
  i 
  syd. 
  Op 
  i 
  dette 
  deprimerede 
  brede 
  stykke 
  skjæ- 
  

   rer 
  Bondilinien. 
  Men 
  ogsaa 
  paa 
  hver 
  side 
  indrammes 
  bundstykket 
  

   af 
  deplacerede 
  stykker. 
  I 
  retningen 
  syd 
  forbi 
  Berg, 
  Haugsrud 
  til 
  

   nær 
  øst 
  for 
  Hogstadkjern 
  gaar 
  den 
  ene 
  linie. 
  Yed 
  de 
  sidstnævnte 
  

   steder 
  er 
  etagen 
  6 
  den 
  orienterende 
  traad, 
  og 
  den 
  er 
  her 
  afklip- 
  

   pet. 
  Paa 
  den 
  anden 
  side 
  synes 
  en 
  linie 
  so. 
  strygende 
  at 
  betegne 
  

   en 
  lignende 
  afklipning, 
  vest 
  for 
  Skauum, 
  øst 
  for 
  Asker, 
  men 
  den 
  

   kan 
  neppe 
  opgaaes 
  nøiere, 
  da 
  landskabet 
  er 
  meget 
  bedækket. 
  

  

  Bondilinien 
  bliver 
  saaledes 
  den 
  første 
  større 
  linie 
  til 
  betragt- 
  

   ning. 
  Medens 
  den 
  nordeffcer 
  taber 
  sin 
  karakter 
  henimod 
  Semsvand, 
  

   åndes 
  Bondivand 
  og 
  Gjellumvand 
  situerede 
  paa 
  linien, 
  som 
  løber 
  

   saa 
  at 
  sige 
  snørret 
  over 
  1 
  mil 
  (11 
  kilom.). 
  Udtrykket 
  Bondilinien 
  

   kan 
  vistnok 
  forsvares, 
  men 
  det 
  er 
  ikke 
  en 
  enkelt 
  dislokationslinie, 
  

   hvor 
  erosion 
  har 
  forrettet 
  det 
  hele 
  udhulende 
  arbeide 
  forresten, 
  

   men 
  det 
  er 
  et 
  deplaceret 
  stykke 
  mellem 
  mindst 
  2 
  eller 
  4 
  snit, 
  

   saasom 
  den 
  viser 
  øformige 
  partier 
  i 
  bunden. 
  

  

  Imellem 
  Bondivand, 
  som 
  har 
  udløb 
  østover, 
  og 
  Gjellumvand, 
  

   som 
  har 
  udløb 
  sydover, 
  viser 
  renden 
  et 
  stykke 
  af 
  sin 
  bund 
  som 
  

   øformige 
  partier 
  mellem 
  væggene 
  paa 
  begge 
  sider. 
  Sammenlignes 
  

   de 
  her 
  blottede 
  profiler, 
  saa 
  er 
  alt 
  deplaceret. 
  Skaal 
  og 
  hvælv, 
  

   tildels 
  flade, 
  med 
  axelinier 
  pegende 
  sv. 
  følge 
  efter 
  hverandre 
  i 
  

   stykket 
  øst. 
  I 
  de 
  øformige 
  bundpartier 
  af 
  renden 
  (med 
  ]*«[ordda- 
  

   len, 
  Eidsdalen) 
  derimod 
  steile 
  lag, 
  der 
  stryge 
  vsv., 
  derhos 
  noget 
  

   granit. 
  I 
  stykket 
  vest 
  granit, 
  og 
  væg 
  staar 
  mod 
  væg, 
  som 
  skaa- 
  

   ret 
  med 
  kniv. 
  Sydenden 
  af 
  Gjellumvand 
  viser 
  ligeledes 
  rendons 
  

   bund, 
  granit 
  lavt 
  liggende, 
  medens 
  samme 
  granit 
  staar 
  i 
  høi 
  væg 
  

   vest. 
  Sammenholdes 
  denne 
  rende 
  med 
  Slæpendpasset, 
  kan 
  der 
  

   vel 
  neppe 
  være 
  tvivl 
  om, 
  at 
  den 
  er 
  i 
  sit 
  anlæg 
  déplacement. 
  

  

  Længer 
  nord 
  i 
  renden, 
  hvor 
  selve 
  bundstykket 
  er 
  dækket, 
  er 
  

   der 
  punkter 
  nok, 
  hvor 
  rammerne 
  kan 
  sammenholdes. 
  Rummet 
  

   [ 
  imellem 
  er 
  saa 
  smalt, 
  at 
  her 
  ikke 
  levnes 
  meget 
  for 
  feilsigt. 
  

   ' 
  ■ 
  I 
  de 
  stykker^ 
  som 
  ligge 
  mellem 
  vore 
  hovedlinier 
  nemlig, 
  har 
  

   I 
  vi 
  forsøgt 
  at 
  følge 
  traadene. 
  En 
  saadan 
  findes 
  med 
  pentamerus- 
  

   ; 
  kalken, 
  paa 
  hvilken 
  flere 
  gamle 
  kalkbrud 
  var 
  anlagte, 
  og 
  som 
  saa- 
  

   : 
  ledes 
  er 
  tilstrækkeligt 
  blottet, 
  hvorhos 
  man 
  ogsaa 
  i 
  lange 
  stræk- 
  

   ' 
  ninger 
  kan 
  gaa 
  paa 
  dens 
  brede 
  ryg. 
  En 
  sikrere 
  traad 
  er 
  ikke 
  at 
  

  

  