﻿184 
  Th. 
  Kjerulf. 
  

  

  snit 
  synes 
  her 
  at 
  skjære 
  hverandre, 
  nogle 
  af 
  dem 
  løbe 
  snorlige. 
  

   I 
  de 
  ikke 
  brede 
  render 
  er 
  opsøgt, 
  hvad 
  der 
  kunde 
  tjene 
  til 
  traad. 
  

   Den 
  første 
  traad 
  skulde 
  her 
  være 
  det 
  mægtige 
  tog 
  af 
  felsitporfyr, 
  

   der 
  stryger 
  op 
  mellem 
  skikterne 
  helt 
  fra 
  Sems 
  vand, 
  under 
  Skauum- 
  

   porfyren, 
  atter 
  udstikkende 
  i 
  krogen, 
  hvor 
  jernhanelinien 
  svinger, 
  

   over 
  Skustadelven, 
  i 
  tunellen 
  og 
  videre 
  lige 
  til 
  Slæpendpasset 
  og 
  

   Kjørbo 
  ved 
  Sandviken. 
  

  

  Her 
  indtræffer 
  atter 
  andre 
  vanskeligheder. 
  Der 
  er 
  flere 
  mæg- 
  

   tige 
  felsitporfyrgange. 
  Massen 
  er 
  frisk 
  lys 
  graalig, 
  forvitret 
  derimod 
  

   og 
  i 
  de 
  smaastykker, 
  hvormed 
  disse 
  rygge 
  bedække 
  sig, 
  lys 
  rødlig. 
  

   Den 
  er 
  let 
  kj 
  endelig, 
  men 
  at 
  distingvere 
  mellem 
  den 
  ene 
  gang 
  og 
  

   dens 
  nabo 
  er 
  ikke 
  let, 
  man 
  bliver 
  staaende 
  ved 
  tvivlen. 
  En 
  af 
  

   disse 
  mægtige 
  gange 
  staar 
  i 
  tunellen, 
  en 
  anden 
  stryger 
  over 
  ved 
  

   jernbanebroen 
  over 
  Skustadelven, 
  og 
  det 
  træfiPer, 
  at 
  paa 
  et 
  sted, 
  

   uagtet 
  forskyvning 
  rimeligvis 
  kan 
  paavises, 
  om 
  man 
  giver 
  sig 
  tid 
  

   til 
  at 
  opgaa 
  alt 
  særskilt 
  og 
  nøie, 
  peger 
  gang 
  mod 
  gang 
  i 
  en 
  linie. 
  

   Disse 
  ganges 
  snorlige 
  strøg 
  en 
  mil 
  langt 
  og 
  mere 
  skulde 
  ellers 
  tjene 
  

   til 
  traad. 
  Lidt 
  østenfor 
  elvens 
  rende 
  ved 
  Austad 
  sees 
  den 
  nord- 
  

   ligst 
  lobende, 
  endnu 
  længer 
  øst 
  ved 
  »kjørebanen« 
  sees 
  den 
  sydligst 
  

   løbende; 
  paa 
  begge 
  steder 
  indsigtes 
  punkter, 
  som 
  ligge 
  nordenfor 
  

   gangene 
  paa 
  vestsiden. 
  I 
  selve 
  elven 
  sees, 
  som 
  sædvanligt, 
  at 
  

   bundStykket 
  er 
  opdelt 
  i 
  forskjellige 
  snit^ 
  og 
  at 
  stykkerne 
  skilles 
  

   ved 
  smaa 
  forrykninger, 
  endog 
  saa 
  smaa 
  som 
  1 
  mtr. 
  Længer 
  syd 
  

   i 
  denne 
  linie 
  tegner 
  kalklag, 
  opgaaet 
  af 
  hr. 
  O. 
  Herrmann 
  og 
  hr. 
  

   C. 
  Riiber, 
  mellem 
  Hofstad 
  og 
  Braaten 
  en 
  traad, 
  som 
  synes 
  afklip- 
  

   pet, 
  forskøvet 
  sydover 
  i 
  veststykket. 
  Længst 
  ude 
  nær 
  Leangbug- 
  

   ten, 
  hvor 
  renden 
  skjærer 
  igjennem, 
  er 
  der 
  en 
  skaalform, 
  som 
  orien- 
  

   terer. 
  Kalksandsten 
  etage 
  5 
  stryger 
  op 
  fra 
  Grønli 
  og 
  Solheim 
  ved 
  

   stranden 
  i 
  øststykket, 
  denne 
  skaal 
  kommer 
  igjen 
  ved 
  Hesthagen 
  i 
  

   veststykket, 
  altsaa 
  rykket 
  syd. 
  Videre 
  det 
  mægtige 
  kalkdrag 
  fra 
  

   Valsbakken 
  forbi 
  Val 
  paa 
  østsiden. 
  Dette 
  findes 
  ikke 
  vis-à-vis 
  

   paa 
  vestsiden. 
  

  

  Sigter 
  man 
  fra 
  Skustadelvens 
  linie 
  i 
  snævringen, 
  hvor 
  hine 
  

   felsitporfyrgange 
  skjærer 
  over, 
  nordover, 
  saa 
  har 
  man 
  fortsættelsen 
  

   tydelig 
  udpræget 
  for 
  øiet, 
  med 
  de 
  høie 
  porfyrberg 
  paa 
  vestsiden 
  og 
  

   med 
  Stovivand 
  liggende 
  i 
  rendons 
  retning. 
  Forholdene 
  blive 
  her 
  

   noget 
  mere 
  monotone, 
  med 
  porfyr, 
  tuf 
  og 
  sandsten. 
  Men 
  om 
  dis- 
  

   lokationens 
  fortsatte 
  løb 
  og 
  tilstedeværelse 
  kan 
  der 
  ikke 
  være 
  

   tvivl, 
  ligesom 
  det 
  heller 
  ikke 
  kan 
  være 
  tvivlsomt, 
  at 
  Slæpend 
  — 
  

  

  