﻿Dislokationerne 
  i 
  Kristianiadalen. 
  189 
  

  

  sees 
  let, 
  at 
  kalksaudstenen 
  i 
  østre 
  væg 
  er 
  længst 
  uord, 
  sporet 
  i 
  det 
  

   øførmede 
  stykke 
  lidt 
  længer 
  syd, 
  i 
  vestre 
  væg 
  længst 
  syd. 
  Heller 
  

   ikke 
  faldvinklerne 
  korrespondere, 
  østre 
  side 
  60°, 
  vestre 
  side 
  30°. 
  

   Og 
  livad 
  strøgets 
  linie 
  angaar, 
  da 
  synes 
  ogsaa 
  denne 
  noget 
  for- 
  

   skøvet 
  i 
  renden 
  (se 
  fig. 
  8). 
  

  

  De 
  nævnte 
  gnidmærker 
  kan 
  den 
  uerfarne 
  iagttager 
  vel 
  for 
  

   første 
  øiekast 
  endnu 
  forvexle 
  med 
  de 
  ellers 
  saa 
  bekj 
  endte 
  skurings- 
  

   striber 
  efter 
  is. 
  Ved 
  en 
  nøiere 
  betragtning 
  er 
  dog 
  forskjellen 
  

   iøiuefaldeude. 
  I 
  passet 
  findes 
  ogsaa 
  begge 
  slags 
  mærker 
  og 
  saa 
  

   nær 
  ved 
  kverandj'e, 
  at 
  de 
  umiddelbart 
  ^kan 
  sammenlignes. 
  Issku- 
  

   ringen 
  følger 
  klippens 
  relief 
  slikkende 
  siderne, 
  her 
  i 
  passet 
  sees 
  

   ogsaa 
  den 
  som 
  politur 
  og 
  som 
  svævende 
  striber. 
  Derimod 
  kunne 
  

   gnidmærker 
  sidde 
  i 
  flere 
  sæt, 
  plade 
  for 
  plade 
  bag 
  hverandre, 
  saa- 
  

   ledes 
  som 
  enhver 
  kj 
  ender 
  dem 
  fra 
  ertsgangenes 
  speil 
  og 
  gnidstri- 
  

   her; 
  de 
  ere 
  derhos 
  bredere, 
  som 
  baand 
  tegne 
  de 
  sig 
  snorlige 
  paa 
  

   det 
  jævne 
  snit. 
  

  

  Gnidmærker 
  bør 
  naturligvis 
  opsøges 
  overalt 
  i 
  dislokationerne. 
  

   Hermed 
  har 
  vi 
  just 
  begyndt. 
  De 
  synes 
  ikke 
  at 
  mangle. 
  Ved 
  

   fornyet 
  besøg 
  saaledes 
  fandt 
  vi 
  dem 
  i 
  lokaliteten 
  Grini 
  bro: 
  paa 
  

   veststykket 
  64° 
  nv., 
  i 
  et 
  af 
  mellemstykkerne 
  7° 
  nv., 
  øststykket 
  

   65 
  — 
  75 
  syd 
  (se 
  kartet 
  pag. 
  76, 
  hr. 
  Herrmanns 
  beretning). 
  

  

  Men 
  endnu 
  et 
  paatageligt 
  mærke 
  efter 
  dislokationen 
  er 
  sat 
  

   her, 
  og 
  sees 
  paa 
  begge 
  sider 
  af 
  chausseen 
  lige 
  ud 
  for 
  stationen. 
  

   Ligesom 
  fastlimet 
  til 
  skikterne 
  sidder 
  igjen 
  i 
  væggen 
  en 
  plade 
  be- 
  

   staaende 
  af 
  ganske 
  itubrukket 
  masse: 
  lerskiferbiter, 
  cementkalk- 
  

   knoller, 
  kalksandsten 
  af 
  forskjellig 
  størrelse 
  indtil 
  haandbrede, 
  alt 
  

   uden 
  spor 
  af 
  den 
  skiktning, 
  der 
  tegner 
  sig 
  bag 
  pläden. 
  Da 
  nem- 
  

   lig 
  strøget 
  for 
  skikterne 
  løber 
  skraat 
  over 
  veien, 
  og 
  denne 
  plade 
  

   ligger 
  langs 
  med, 
  skjærer 
  pläden 
  mod 
  skikterne. 
  Det 
  er 
  en 
  riv- 
  

   ningsbrækcie 
  fremgaaet 
  ved 
  dislokationen, 
  en 
  knust 
  og 
  sammen- 
  

   blandet 
  masse. 
  Et 
  par 
  grønstengange 
  løbe 
  ligeledes 
  i 
  rendens 
  

   retning, 
  og 
  en 
  af 
  disse 
  gange 
  blander 
  udentvivl 
  sine 
  brudstykker 
  

   med 
  de 
  nævnte 
  i 
  rivningspladen. 
  Saadant 
  mærke 
  tør 
  findes 
  flere 
  

   steder. 
  Ved 
  et 
  fornj'et 
  besøg 
  i 
  Slæpendpasset 
  opdagede 
  hr. 
  C. 
  

   B,iiber 
  brækcieplade 
  ogsaa 
  paa 
  østsiden 
  ved 
  jernbanen, 
  netop 
  der, 
  

   hvor 
  knivsnittet 
  (mellem 
  n. 
  70 
  ø. 
  og 
  n. 
  50 
  øst) 
  gaar. 
  

  

  Lidt 
  længer 
  syd 
  i 
  Slæpendpasset 
  skjærer 
  det 
  brede 
  tog 
  af 
  3 
  

   eller 
  flere 
  felsitporpyrgange 
  over. 
  Vi 
  kjende 
  dem 
  alt, 
  idet 
  vi 
  har 
  

   fulgt 
  dem 
  fra 
  Skauumaasen 
  hid. 
  De 
  stryge 
  tvers 
  over, 
  og 
  det 
  

  

  