﻿Dislokationerne 
  i 
  Kristianiadalen. 
  193 
  

  

  nieiîs 
  streg 
  alt 
  er 
  brudt. 
  Forsættelsen 
  findos 
  ikke 
  vis-à-vis 
  i 
  Ostø- 
  

   spidsen, 
  men 
  i 
  en 
  ørliden 
  holme 
  nordenfor. 
  Og 
  fra 
  denne 
  nyn 
  

   streg 
  kan 
  man 
  atter 
  følge 
  det 
  samine, 
  ved 
  sin 
  let 
  kjcmdelige 
  oolit 
  

   udmærkede 
  kalkdrag 
  indover 
  Ostøen 
  mellem 
  Ostø 
  gaard 
  og 
  plads 
  

   Bjørnen. 
  Det 
  horizontale 
  maal 
  for 
  afvigelsen 
  i 
  sundets 
  Knie 
  mel- 
  

   lem 
  disse 
  nordligt 
  faldende 
  lag 
  er 
  150 
  mtr. 
  

  

  Saaledes 
  er 
  dislokationens 
  tilstedeværelse 
  paavist 
  i 
  hele 
  denne 
  

   rondes 
  længde, 
  og 
  med 
  et 
  forholdsvis 
  stort 
  maal; 
  stadigt 
  er 
  det 
  

   vestsiden, 
  som 
  fremviser 
  de 
  nu 
  til 
  sydligste 
  situation 
  forskøvne 
  delo. 
  

  

  Af 
  forholdet 
  i 
  Sandvikselvens 
  rende 
  kunde 
  det 
  alt 
  før 
  sluttes, 
  

   at 
  stykket 
  vest 
  (Jong-stykket) 
  ligger 
  dy 
  best, 
  hvad 
  ogsaa 
  landska- 
  

   bets 
  relief 
  der 
  viser, 
  Jongstykket 
  ' 
  med 
  5 
  kurver, 
  Sandvikstykket 
  

   med 
  7 
  kurver 
  (hver 
  kurve 
  paa 
  kartet 
  angiver 
  10 
  mtr. 
  høiedefor- 
  

   skjel). 
  Disse 
  her 
  nu 
  omhandlede 
  øer 
  er 
  i 
  det 
  hele 
  lave, 
  men 
  sam- 
  

   menlignes 
  (vest) 
  ISTesø, 
  Brundø, 
  Høierholmen 
  med 
  (øst) 
  Ostø, 
  Gaasø, 
  

   da 
  tæller 
  man 
  i 
  regelen 
  1 
  kurve 
  mere 
  paa 
  denne 
  sidste 
  side. 
  

  

  I 
  vor 
  model 
  lY 
  er 
  antaget, 
  at 
  de 
  lange 
  strimler, 
  hvori 
  land- 
  

   pladen 
  blev 
  opskaaret, 
  forskyves 
  ved 
  bevægelser, 
  der 
  have 
  sine 
  

   horizontale 
  og 
  sine 
  vertikale 
  komponenter, 
  og 
  som 
  vel 
  fleresteds 
  

   kan 
  aflæses 
  ligetil 
  i 
  gnidmærkernes 
  position; 
  fremdeles, 
  at 
  i 
  de 
  

   optegnede 
  transversale 
  snit 
  fremkommer 
  tværdal, 
  sø, 
  sund 
  og 
  fjord. 
  

   Modellen 
  lader 
  hver 
  strimmel 
  rykkes 
  gjennom 
  hele 
  længden. 
  Na- 
  

   turligvis 
  kan 
  dette 
  ikke 
  finde 
  sted 
  i 
  saa 
  faa 
  linier 
  og 
  under 
  saa 
  

   stive 
  former 
  som 
  modellen. 
  Der 
  hører 
  ogsaa 
  andre 
  brudlinier 
  til, 
  

   om 
  end 
  just 
  disse 
  transverselle 
  linier 
  vel 
  paafalder 
  først, 
  ligesora 
  

   dislokationen 
  i 
  dem 
  for 
  hver 
  rende 
  kan 
  paavises 
  gjennem 
  milelang 
  

   strækning. 
  Bondilinien 
  er 
  tydelig 
  udpræget 
  1 
  mil, 
  Neselvens 
  bli- 
  

   ver 
  ogsaa 
  1 
  mil, 
  ligesaa 
  Sandvikens 
  med 
  Store 
  Ostsund, 
  Slæpends 
  

   med 
  Grønsund 
  kommer 
  ogsaa 
  i 
  sin 
  helhed 
  nær 
  milen 
  (11 
  kilom.). 
  

   Men 
  etsteds 
  maatte 
  saadanne 
  strimler 
  brydes 
  og 
  smaa 
  stykker 
  

   fremkomme. 
  Disse 
  maatte 
  brydes 
  stumpvinklede, 
  og 
  derunder 
  

   maatte 
  glidninger 
  foregaa 
  ogsaa 
  paa 
  skiktretningen 
  her 
  i 
  vor 
  mo- 
  

   del 
  IV. 
  Virkeligt 
  finder 
  man 
  let 
  frem 
  gnidmærker, 
  der 
  antyde 
  

   dette. 
  I 
  kartskizzen 
  fra 
  Sandviksdalen 
  har 
  vi 
  alt 
  et 
  stykke, 
  som 
  

   sætter 
  . 
  sig 
  spidsvinklet 
  mod 
  de 
  lange 
  strimler. 
  Landskabet 
  viser 
  

   kjendeligen 
  til 
  saadan 
  yderligere 
  opskj 
  æring; 
  men 
  det 
  faar 
  fore- 
  

   løbigt 
  bero 
  med 
  fremlægningen 
  af 
  de 
  transverselle 
  dalrender 
  og 
  

   depressionsstykker 
  denne 
  gang. 
  For 
  langsgaaende 
  dislokationers 
  

   vedkommende 
  kommer 
  man, 
  saavidt 
  jeg 
  fortiden 
  kan 
  se, 
  ind 
  i 
  

   spørgsmaalet 
  om 
  foldeforkastninger. 
  Disse 
  sidste 
  tilhøre 
  den 
  længst 
  

  

  Nyt 
  Magazin 
  f. 
  Naturv. 
  XXVIII. 
  II. 
  13 
  

  

  