﻿Reise 
  ved 
  den 
  sydlige 
  del 
  af 
  Mjøsen 
  1882. 
  223 
  

  

  grübe 
  (jernglans 
  med 
  flusspat 
  og 
  kvarts 
  i 
  «allocliroit« 
  lige 
  ved 
  en 
  

   granitgang). 
  

  

  12te, 
  17de 
  og 
  18de 
  august. 
  Grænsen 
  raellem 
  graniten 
  og 
  de 
  

   siluriske 
  skifere 
  er 
  nøjagtig 
  bestemt 
  paa 
  følgende 
  punkter: 
  Lidt 
  

   y 
  for 
  Almerli 
  (mellem 
  bækken 
  fra 
  Dalkjærn 
  og 
  gaarden) 
  ; 
  lidt 
  O 
  

   for 
  Braagaa-vandene, 
  nemlig 
  der, 
  hvor 
  Feiring 
  — 
  Hurdalsveieu 
  be- 
  

   gynder 
  at 
  bælde 
  stærkt 
  ud 
  mod 
  våndene; 
  ved 
  den 
  gamle 
  Melby- 
  

   sæter. 
  Mellem 
  Almerli 
  og 
  dette 
  punkt 
  gaar 
  graniten 
  i 
  en 
  ret 
  

   linie, 
  nu 
  begynder 
  den 
  at 
  boje 
  af 
  more 
  østlig. 
  Det 
  næste 
  nøiag- 
  

   tig 
  bestemte 
  grænsepunkt 
  er 
  ved 
  østre 
  Bjørnstadsæter, 
  lidt 
  i 
  SV 
  

   for 
  den 
  lille 
  top, 
  som 
  selve 
  sæteren 
  ligger 
  paa. 
  Derpaa 
  følger 
  

   granitgrænsen 
  et 
  lidet 
  dalføre 
  lidt 
  V 
  foa' 
  Bjørndalen 
  ned 
  til 
  et 
  

   punkt 
  kun 
  et 
  par 
  100 
  m 
  . 
  V 
  for 
  gaarden 
  Solberg. 
  

  

  Mellem 
  Røisia, 
  Svendby 
  og 
  Ekhorc 
  holmen 
  strækker 
  der 
  sig 
  

   et 
  større 
  felt 
  af 
  alunskifer 
  (stog 
  ONO, 
  paa 
  enkelte 
  steder 
  ogsaa 
  

   NO 
  og 
  NNO, 
  fald 
  mest 
  fladt), 
  som 
  overalt 
  er 
  temmelig 
  stærkt 
  

   forhærdet, 
  og 
  som 
  paa 
  de 
  fleste 
  steder 
  er 
  jordbund 
  til 
  godt 
  opdyrket 
  

   mark; 
  i 
  kalkbollerne 
  fandt 
  jeg 
  de 
  almindelige 
  caput- 
  og 
  pygidium- 
  

   brudstykker 
  af 
  olenider. 
  Det 
  samme 
  alunskifer-felt 
  fortsætter 
  

   sig 
  ogsaa 
  langs 
  graniten 
  fra 
  Almerli 
  nedover 
  mod 
  Braagaa-vandene, 
  

   kun 
  at 
  skiferen 
  her 
  er 
  meget 
  mere 
  forhærdet 
  ; 
  ved 
  et 
  her 
  liggende 
  

   gammelt 
  jernskjærp 
  er 
  skiferen 
  gaaet 
  over 
  til 
  chiastolitskifer. 
  

  

  Hestevold-aasen 
  indtages 
  af 
  etage 
  3 
  (med 
  orthocerkalk) 
  og 
  

   muligens 
  ogsaa 
  etage 
  4 
  ; 
  strøget 
  er 
  ONO, 
  faldet 
  vekslende, 
  oftest 
  

   temmelig 
  fladt. 
  Det 
  samme 
  felt 
  fortsætter 
  uden 
  afbrydelse 
  ned 
  

   mod 
  Solberg 
  og 
  endnu 
  længere 
  mod 
  S; 
  strøget 
  er 
  overalt 
  ONO 
  

   undtagen 
  enkelte 
  steder 
  lige 
  ved 
  granitgrænsen. 
  Overalt 
  er 
  ski- 
  

   feren 
  meget 
  stærkt 
  metamorfoseret; 
  ved 
  østre 
  Bjørnstadsæter 
  er 
  

   saaledes 
  orthocerkalken 
  i 
  umiddelbar 
  nærhed 
  af 
  graniten 
  gaaet 
  

   over 
  til 
  grovkrystallinsk 
  marmor 
  med 
  vesuvian, 
  den 
  sidste 
  i 
  tem- 
  

   melig 
  smaa, 
  men 
  meget 
  tydelige 
  krystaller 
  med 
  noget 
  »ansmeltede« 
  

   kanter. 
  Strax 
  Y 
  for 
  Solberg 
  er 
  der 
  chiastolitskifer, 
  som 
  har 
  gråa 
  

   streg, 
  og 
  som 
  ifølge 
  pladsen 
  maa 
  være 
  nedre 
  graptolitskifer. 
  

  

  Det 
  ser 
  her 
  ud, 
  som 
  om 
  der 
  er 
  flere 
  foldning- 
  forkastninger 
  ; 
  

   med 
  sikkerhed 
  kan 
  det 
  dog 
  ikke 
  siges, 
  da 
  terrainet 
  er 
  stærkt 
  til- 
  

   dækket. 
  — 
  Langs 
  den 
  indre 
  granitgrænse 
  falder 
  orthocerkalken 
  

   overalt, 
  hvor 
  jeg 
  saa 
  den, 
  mod 
  NNV, 
  saaledes 
  i 
  Hestvold-aasen, 
  

   ved 
  øvre 
  Svendby, 
  indenfor 
  Bjørndalen 
  etc. 
  

  

  